Дата документу 10.02.2026 Справа № 337/41/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 337/41/25
Провадження №22-ц/807/147/26
Головуючий в 1-й інстанції – Кучерук І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.	
суддів:	Подліянової Г.С., Полякова О.З.,	
секретар	Остащенко О.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Обслуговуючого гаражного кооперативу «Хортицький» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого гаражного кооперативу «Хортицький» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Сердюченко В.В., по системі «Електронний суд» звернувся до суду з позовом у якому вказав, що позивач був прийнятий на роботу в Обслуговуючий гаражний кооператив «Хортицький» на посаду бухгалтера, згідно наказу №118 від 12.09.2018р. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно наказу ОГК «Хортицький» №167 від 23.12.2024р., ОСОБА_1 був звільнений з посади бухгалтера ОГК «Хортицький» 23.12.2024р., у зв`язку зі скороченням. До трудової книжки позивача був внесений запис про «звільнення по скороченню штатів» за наказом ОГК «Хортицький» №167 від 23.12.2024р. Позивач вважає, що його звільнення з посади бухгалтера ОГК «Хортицький» було проведено з грубим порушенням чинного трудового законодавства. У спірних правовідносинах в ОГК «Хортицький» не було змін в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання Кооперативу. З будь-яким наказом про зміни в організації виробництва і праці працівників і, зокрема, позивача, не було ознайомлено. Загальні збори Кооперативу не приймали будь-яких рішень про скорочення штату. З наказом про скорочення штату позивача не було ознайомлено. Позивач не попереджався керівництвом Кооперативу завчасно (не менше, ніж за два місяці) про наступне звільнення із займаної посади. Відповідачем позивачу не пропонувалась інша робота та/або посада в Кооперативі. Кооперативом не було з`ясовано будь-яким чином обставини того, чи користувався позивач переважним правом на залишення на роботі. За оскаржуваним наказом позивача було звільнено з 23.12.2024р., а ознайомлено з таким наказом лише на наступний день - 24.12.2024р., про що є відмітка в тексті наказу. Оскаржуваний наказ №167 від 23.12.2024р. про звільнення ОСОБА_1 не містить посилання на норму КЗпП України, за якою позивача було звільнено, а також не містить конкретних обґрунтувань, в чому саме полягала зміна в організації виробництва і праці, якщо таке в дійсності мало місце. Крім того, норма пункту 1 ст.40 КЗпП України передбачає право роботодавця розірвати трудовий договір з працівником лише у випадку скорочення чисельності або штату працівників. Вказана норма не передбачає право роботодавця розірвати трудовий договір у випадку змін у штатному розписі, за рішенням правління Кооперативу №3 від 23.10.2024р. Позивач вважає, що наказ ОГК «Хортицький» №167 від 23.12.2024р. про звільнення позивача з посади бухгалтера за скороченням, - є незаконним і підлягає скасуванню. У зв`язку з незаконним звільненням, позивач підлягає поновленню на посаді бухгалтера в ОГК «Хортицький» зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.12.2024р. по день винесення судом рішення у даній справі. Крім того, з підстав порушення трудових прав позивачу було завдано моральну шкоду, яку останній оцінює у 10000 грн., і яку просить стягнути за судовим рішенням з відповідача. Вирішити питання щодо витрат на правничу допомогу.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2025 року, позовні вимоги задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ Обслуговуючого гаражного кооперативу «Хортицький» №167 від 23.12.2024 року про звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) з посади бухгалтера за скороченням.
Поновлено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на посаді бухгалтера в Обслуговуючому гаражному кооперативі «Хортицький» (м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 4-А, ЄДРПОУ 20510341) з 24.12.2024 року.
Стягнуто з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Хортицький» (м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 4-А, ЄДРПОУ 20510341) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.12.2024 року по 18.08.2025 року у розмірі 46364(сорок шість тисяч триста шістдесят чотири) грн. 10 коп., з урахуванням сплачених сум.
Стягнуто з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Хортицький» (м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 4-А, ЄДРПОУ 20510341) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) сплачені судові витрати в розмірі 1938 (одна тисяча дев`ятсот тридцять вісім) грн.
Стягнуто з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Хортицький» (м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 4-А, ЄДРПОУ 20510341) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) грн.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на посаді бухгалтера Обслуговуючого гаражного кооперативу «Хортицький» (м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 4-А, ЄДРПОУ 20510341), та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу.
В іншій частині позову – відмовлено.
Стягнуто з Обслуговуючого гаражного кооперативу «Хортицький» (м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 4-А, ЄДРПОУ 20510341) на користь держави судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Обслуговуючий гаражний кооператив «Хортицький» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що про наступне вивільнення позивач був персонально попереджений 23.10.2024 року. Протокол №3 засідання правління ОГК містить інформацію про штатний розпис кооперативу до його скорочення та після, та про відсутність наявних вакансій. З вказаною інформацією позивач був ознайомлений, у зв`язку із чим відсутні підстави стверджувати про порушення трудового законодавства під час звільнення позивача.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сердюченко В.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 , ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Обслуговуючий гаражний кооператив «Хортицький» на посаду бухгалтера, згідно наказу №118 від 12.09.2018 року.

Відповідно до наданої суду копії протоколу №3 засідання правління ОГК «Хортицький» від 23.10.2024 року, голова правління пропонував скорочення штатного розкладу працівників і залишити голову правлінні і 7 сторожів, а скоротити в штатному розкладі бухгалтера, електрика, і одного сторожа, та ознайомити скорочених з рішенням. Постановлено рішення правління про скорочення штату затвердити.

Відповідно до копії виписки з протоколу №3 засідання правління ОГК «Хортицький» від 23.10.2024 року, ОСОБА_1 ознайомлений 23.10.2024 року.

Відповідно до наказу ОГК «Хортицький» №167 від 23.12.2024 року, ОСОБА_1 звільнений з посади бухгалтера у зв`язку зі скороченням.

Позивач з наказом про звільнення ознайомлений 24.12.2024 року.

Відповідно до наказу №167 від 23.12.2024 року, підставою звільнення вказано рішення правління ОГК «Хортицький» №3 від 23.10.2024 року про зміну штатного розпису.

Повноваження голови правління про прийняття на роботу і звільнення передбачені п. 9.26 Статуту ОГК «Хортицький» від 2017 року.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників. При цьому суду не надано будь яких документальних підтверджень штатного розпису ОГК «Хортицький» до його скорочення і після скорочення. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 23.10.2024 року був обізнаний із скороченням штатного розпису. Суду не надано будь яких доказів які б свідчили про наявність або відсутність вакантних посад або іншої роботи у відповідача ОГК «Хортицький» та повідомлення про це позивача. Вказане свідчить, що звільнення позивача відбулось із порушенням ч. 2 ст. 40 КЗпП України та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, тому оспорюваний позивачем наказ ОГК «Хортицький» №167 від 23.12.2024 року є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі. Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 24.12.2024 року по 18.08.2025 року (день ухвалення рішення суду) включно, дорівнює 46364 грн. 10 коп., з розрахунку: 170 робочий день Х 272,73 грн. і підлягає стягненню з відповідача. З урахуванням встановленого факту порушення прав позивача у сфері трудових відносин, пов`язаних з незаконним звільненням з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що також вимагало додаткових зусиль для організації життя та захисту інтересів в суді, й з огляду на обставини справи, суті позовних вимог, наданих доказів і негативних наслідків, що настали в результаті протиправних дій відповідача, суд погодився з доводами позивача про те, що йому була спричинена моральна шкода. Між тим, з урахуванням засад розумності та справедливості, вважав за необхідне компенсувати її за рахунок відповідача у розмірі 3000 грн. 

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, дійшов до правильного висновку щодо задоволення позовних вимог частково з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

Законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про скорочення чисельності або штату працівників. Водночас у разі виникнення трудових спорів власник повинен мати докази, що працівника було повідомлено про відповідне скорочення за два місяці. У зв`язку з цим попереджати працівника про наступне вивільнення доцільно в письмовій формі.

Метою персонального попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці з одночасною пропозицією іншої роботи в розумінні статті 49-2 КЗпП України є надання працівникові можливості завчасно визначитися з майбутнім працевлаштуванням або підшукати собі іншу роботу.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, то за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Таким чином, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З наданих документів, встановлено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників.

Відповідно до копії протоколу №3 засідання правління ОГК «Хортицький» від 23.10.2024 року, голова правління пропонував скоротити штатний розклад працівників і залишити голову правлінні і 7 сторожів, а скоротити в штатному розкладі бухгалтера, електрика, і одного сторожа, та ознайомити скорочених з рішенням. Постановлено рішення правління про скорочення штату затвердити.

Відповідно до копії виписки з протоколу №3 засідання правління ОГК «Хортицький» від 23.10.2024 року, ОСОБА_1 з випискою ознайомлений 23.10.2024 року.

Слід зазначити, що хоча законодавством не встановлено типової або уніфікованої форми персонального повідомлення про наступне вивільнення працівника, проте зміст повідомлення не може бути довільним, оскільки ст. 49-2 КЗпП України прямо зобов`язує роботодавця персонально попередити працівника про звільнення у визначений строк, із повідомленням підстав звільнення, конкретної дати звільнення та з одночасним пропонуванням усіх наявних вакантних посад.

Виписку з протоколу №3 засідання правління ОГК «Хортицький» від 23.10.2024 року, з якою ознайомлений позивач, не можна вважати персональним повідомленням про наступне вивільнення працівників, оскільки вказаний документ лише фіксує рішення колегіального органу, а не індивідуальне повідомлення працівника про звільнення. Надання на ознайомлення протоколу засідання правління не є рівнозначним письмовому повідомленню, яке має бути персоналізованим (адресованим конкретному працівнику), містити підставу звільнення, дату, та бути підписаним працівником або направленим у передбачений законом спосіб.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, відповідачем не надано будь-яких документальних підтверджень штатного розпису ОГК «Хортицький» до його скорочення і після скорочення, не надано доказів які б свідчили про наявність або відсутність вакантних посад або іншої роботи у відповідача ОГК «Хортицький» та повідомлення про це позивача, окрім цього відповідач не надав належних доказів наявності саме у правління ОГК «Хортицький», а не у загальних зборів членів кооперативу, повноважень на вирішення питань щодо скорочення штату кооперативу.

Враховуючи викладене, звільнення позивача відбулось із порушенням ч. 2 ст. 40 КЗпП України та ч.ч. 1,3 ст. 49-2 КЗпП України, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оспорюваний позивачем наказ ОГК «Хортицький» №167 від 23.12.2024 року є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі. 

Частинами 1 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача визначено відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95 року.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції, виходячи із встановлених обставин справи, які підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди (моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя), дійшов обґрунтованого висновку, що розмір моральної шкоди повинен становити 3 000 грн, що буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого гаражного кооперативу «Хортицький» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2025 року у цій справі залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 12 лютого 2026 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: Г.С. Подліянова

О. З. Поляков