Справа №: 343/1699/25 
Провадження №: 2/343/365/26 
Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2026 року м.Долина 

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
головуючого судді - Тураша В. А.,
секретаря - Лукань О.З.,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, суд-
В С Т А Н О В И В : 
Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувшись в Долинський районний суд Івано-Франківської області 01.09.2025, через систему «Електронний суд», з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, просить ухвалити рішення, яким: 
стягнути з боржника яким є: ОСОБА_2  на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором № 3031062 від 27.06.2020 у розмірі 18573.00 грн; 
стягнути з боржника яким є: ОСОБА_2  на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422.40 грн; 
стягнути з боржника яким є: ОСОБА_2  на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000.00 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 27.06.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2  укладено Договір № 3031062. 
Згідно п. 1.1 договору, кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. 
Відповідно до п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 4100.00 грн. 
Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 1722.0 грн, які нараховуються за ставкою 1.40 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. 
Відповідно до Розділу 2, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо. 
Договір передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Вказаний договір був укладені в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, та підписані відповідачкою із використанням електронного підпису шляхом одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договорів, вони прирівнюються до письмової форми.
Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальниці кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. 
Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3031062. 
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 3031062.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3031062 від 27.06.2020, що підлягає стягненню з позичальниці станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 18573.00 грн, з яких: 
заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 4100.00 грн; 
заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 14022.00 грн; 
заборгованість за комісіями - 451.00 грн (а.с.1-6)
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2025 цивільна справа № 343/1699/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.64).
Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01.10.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задоволено.
Ухвалено:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №3031062 від 27.06.2020 в розмірі 18573 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят три) гривні 00 копійок, з яких: 4100,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 14022 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 451,00 гривень - заборгованість по комісії за надання кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 коп (а.с.80-85).
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2026 заяву відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду - задоволено.
Постановлено: 
Поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2025 року у справі №343/1699/25.
Скасувати заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2025 року по справі №343/1699/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
Розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження.
Призначити підготовче судове засідання у приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області, м.Долина вул. Обліски 115, Івано-Франківської області на 26 лютого 2026 року о 10.00 год. з викликом сторін по справі.
Визначити відповідачці п?ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідачка має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідачка зобов`язана надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачкою відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).
Роз`яснити відповідачці, що згідно ст. 193 ЦПК України, вона має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (а.с.145-147).
Відповідачка ОСОБА_3 подала в Долинський районний суд відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд», в якому зазначила, що вона категорична не згодна з позовними вимогами та вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Звертає увагу на те, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Матеріали справи, не містять виписок за рахунком відповідача, на який за умовами кредитного договору позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк.
Отже, з урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав виписки з особового рахунку відповідача, а розрахунок заборгованості, складений позивачем, доказом не є, оскільки не підтверджує здійснення фінансових операцій, суд має дійти висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами у розмірі, вказаному у розрахунках.
Зауважує, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б доводили сам факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідача.
На підтвердження факту перерахування кредитних коштів відповідачу позивачем долучена лише копія довідки ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 27.03.2025, яка не є первинним бухгалтерським документом, а отже не може підтверджувати факт отримання відповідачем коштів за кредитним
договором.
До того ж зазначена довідка видана не ТОВ «Міолан» яке виступало кредитором а іншій юридичній особі - ТОВ «Міолан Видача», яке згадане в цій довідці двічі.
Враховуючи викладене, відповідач вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт перерахування грошових коштів позивачу, а отже відсутні підстави для задоволення позову.
Щодо нарахування відсотків поза строком дії договору.
В доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості до кредитного договору визначено, що нарахування процентів відбувається з 26.07.2024 по 18.08.2025. За 388 днів позивач нарахував 14022 грн відсотків за користування кредитом. Зазначене нарахування здійснене позивачем поза строками дії кредитного договору, який закінчився 27.07.2020. Нарахування процентів поза строком дії кредитного договору не відповідає припису абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, відповідно до якого щомісячна виплата процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу. 
До позовної заяви позивачем додані договір про надання юридичних послуг № 02-07/2024, укладений 02.07.2024 між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО « Лігал Ассістанс», заявка на надання юридичної допомоги №487 від 01.07.2025, витяг з Акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 , яким сторони погодили, що сума витрат за надання замовником послуг по справі за позовом до відповідача становить 9000,00 грн. Доказів оплати позивачем зазначених витрат позивачем не надано.
Відповідно Витягу з Акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 заявлена до стягнення сума 9000 грн включає: надання усної консультації (2 години) - 3000 грн; складання позовної заяви (2 години)- 6000 грн.
З огляду на долучені документи, відповідач вважає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 9 000 грн є неспівмірними зі складністю цивільної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, оскільки складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, справа розглядається у спрощеному провадженні, тобто, надання правничої допомоги ТОВ «Факторинг Партнерс» адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в даній справі до теперішнього часу зводилося до складання позовної заяви.
Тому, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу, здійснений адвокатом на загальну суму 9000 грн не є співмірним зі складністю справи, часом (5 годин), витраченим адвокатом на надання послуг, пов`язаних з усною консультацією з вивченням документів, оскільки справа за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» про стягнення заборгованості є типовою для позивача, не представляє для адвоката складності та не потребує окремих консультацій по кожній конкретній справі цієї категорії.
Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу, здійснений адвокатом на загальну суму 9000 грн не є співмірним зі складністю справи, часом (4 години), витраченим адвокатом на надання послуг, пов`язаних з усною консультацією з вивченням документів, оскільки справа за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» про стягнення заборгованості є типовою для позивача, не представляє для адвоката складності та не потребує окремих консультацій. До того ж розмір витрат на правову допомогу не є співмірним з ціною позову, що не відповідає припису ч.4 ст.137 ЦПК України. З огляду на наведену аргументацію, відповідач заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до розумного та співмірного розміру (а.с.135-139).
Представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. скористалася своїм правом та подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що пунктами 2.2. договору №3031062 врегульовано плату за кредитом, а саме:
п. 2.2.1. позичальник сплачує кредитодавцюю комісію за надання кредиту та проценти
за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4.
П.2.2.2. нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом
здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку
кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної
заборгованості за кредитом за кожний день користування, з урахуванням особливостей
передбачених п.2.2.3. Договору.
П.2.2.3. проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4. якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2. процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6. договору. Якщо визначена п.1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п. 1.4. продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6. та процентною ставкою визначеною п.1.5.2. Договору. Якщо після настання дата встановленої п. 1.4. договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може дути зупинене або припинено Товариством с односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів, Товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.
Пункт 2.3. договору містять умови, на яких здійснюється пролонгація кредитного договору на пільгових або стандартних (базових) умовах, зокрема пунктом 2,3.1.1. Договору визначено порядок пролонгації на пільгових умовах.
Водночас, пунктом 2.3.2. кредитного договору визначено, що волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п.6.14. Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п.2.5. Договору.
Тобто, сплата комісії за пролонгацію строку кредитування та сплата процентів за цей день прямо передбачені умовами кредитного договору, з якими ознайомилась і погодилась відповідачка.
Крім того, згідно п.4.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником
зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших
платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за
днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4. цього Договору з урахуванням угод про
продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків
розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на
користь Товариства пеню у розмірі 0.00 відсотків від суми невиконаного грошового
зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків
від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня
розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день
такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим
пунктом.
Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою передбаченою п.1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК. України.
Підсумовуючи вищевикладене, із врахуванням п. 4.1. Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані відсотки після спливу строку кредитування повинні бути стягнуті на рахунок позивача.
Таким чином, нарахування відсотків за кредитним договором, з умовами яких
погодився позичальник, здійснювалось правомірно та відповідно до норм
законодавства, що були чинними на момент укладення договору, а відтак підлягають
виконанню у повному обсязі.
Щодо розрахунків заборгованості за договором № 3031062.
Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення, складені ТОВ «Мілоан» за Договором про споживчий кредит №3031062 від 27.06.2020, складених
первісним кредитором. 27.06.2020 відповідачці було видано кредит у розмірі 4100,00 грн та нараховано комісію за оформлення кредиту, що передбачена п. 1.5.1. договору, а з 28.06.2020 відбулись щоденні нарахування процентів за користування кредитом, що відповідає умовам договору.
Разом з тим, з відомостей також вбачається, що після завершення строку кредитування
відбулась автопролонгація строку користування кредитом відповідно до пункту п.2.2.3.
договору, але не більше 60 днів.
Звертають увагу, що позивачем, який набув право вимоги до відповідача за договором
факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024, не здійснювалось жодних нарахувань за
Договором про споживчий кредит № 3031062.
Щодо доказів видачі коштів за Договором про споживчий кредит №3031062.
Стороною відповідачки не заперечується факт укладення договору № 3031062, а лише акцентується увага на тому, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі кредиту.
Вищевказаний кредитний договір було укладення шляхом його підписання
електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог статей 11, 12
Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач об`єктивно позбавлений можливості надати первинні бухгалтерські
документи в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» на підтвердження факту видачі кредитних коштів, оскільки не є банком в
розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою та діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».
Первісні кредитори є небанківськими фінансовими установами та
здійснюють свою діяльність з видачі коштів у позику на підставі спеціальної ліцензії та відповідно до норм чинного законодавства.
Натомість, здійснення переказу коштів не охоплюються цією ліцензію, а отже, для
видачі кредитів в безготівковій формі, первісні кредитори мають залучати надавача
платіжних послуг. В даному випадку, таким надавачем платіжних послуг є ТОВ «ФК
«Елаєне», що має ліцензію Національного банку України на переказ коштів без відкрити
рахунку.
Кредитодавці не отримують повні реквізити банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту РСІ DSS. Таким чином, кредитодавець не отримує повні реквізити картки позичальника, яка вказується ним для отримання кредиту.
Так, на підтвердження видачі кредитних коштів за договором №3031062 позивачем
до позовної заяви було додано довідку платіжного сервісу, відповідно до якої 27.06.2020
відбувся переказ грошових коштів у сумі 4100,00 грн на номер картки
НОМЕР_1 , реквізити якої позичальниця власноручно вказала при заповненні форм
на сайті кредитодавця.
Враховуючи вищевикладене, зазначена квитанція є належним доказом видачі кредиту.
Щодо розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу.
На підтвердження понесених позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду було надано Договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024; Прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», затверджений Рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023; Заявку на надання юридичної допомоги №487 від 01.07.2025 ; Витяг з Акту №15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025.
Що стосується оплати за надані послуги з правничої допомоги, 
зауважили, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (а.с.154-159). 
Позивачка ОСОБА_3 подала заперечення (на відповідь на відзив) в якому зазначила , що позивач, як на доказ перерахування коштів посилається на додану ним довідку ТОВ «ФК «Елаєнс». При цьому, у своїй відповіді на відзив позивач посилався на те, що переказ коштів позичальнику не охоплювався ліцензією первісного кредитора, а отже, для видачі кредитів в безготівковій формі первісний кредитор мав залучати надавача платіжних послуг. В даному випадку, таким надавачем платіжних послуг є ТОВ «ФК «Елаєнс», що має ліцензію Національного банку України на переказ коштів без відкриття рахунку.
Зазначені доводи є абсурдними, оскільки загальновідомим є факт, що юридичні особи мають право перераховувати грошові кошти на рахунки своїх контрагентів без будь-якої ліцензії. 
Ліцензії потрібні для здійснення певних видів господарської діяльності, наприклад на надання фінансових послуг. Наявність даної ліцензії вже передбачає право на грошові перекази кредитних коштів, бо це є невід`ємною частиною надання споживчих кредитів.
Посилання позивача на неможливість надання первинних бухгалтерських документів через статус «небанку», використання посередника ТОВ «ФК «Елаєнс» та вимоги стандарту PCI DSS є безпідставними та юридично нікчемними. 
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обов`язок ведення первинних документів покладається на всіх юридичних осіб без будь- яких винятків. Згідно з ч. 3 ст. 8 цього Закону підприємство зобов`язане забезпечити фіксування всіх господарських операцій у первинних документах і належне їх зберігання. Отже, первісний кредитор, як юридична особа, був зобов`язаний оформити факт видачі кредитних коштів платіжною інструкцією, бухгалтерським документом або випискою зі свого рахунку, що підтверджує списання коштів. Відсутність таких документів свідчить про недоведеність реальної видачі кредитних коштів відповідачу.
Посилання позивача на Закон України «Про електронну комерцію», також є нерелевантним, оскільки норми, на які він покликається, регулюють порядок надання споживачу документа на підтвердження вчинення правочину, але жодним чином не звільняють кредитора від ведення бухгалтерського обліку та оформлення господарських операцій відповідно до вимог бухгалтерського та податкового законодавства. Крім того, даний Закон не скасовує вимоги ст. 77 і ст. 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів, тому довідка агрегатора не може замінити внутрішні первинні документи позивача, такі як платіжна інструкція чи реєстр виплат.
Не може бути прийнятим і посилання позивача на стандарт PCI DSS. Цей стандарт регулює виключно технічні вимоги до зберігання та обробки даних платіжних карток і не має жодного відношення до обов`язку фіксації кредитором всіх своїх господарських операцій та доведення факту здійснення платежу в суді. Більше того, посилання на PCI DSS не пояснює відсутність у позивача банківської документації первісного кредитора, яка формується на стороні відправника коштів і не потребує повного номера картки отримувача.
Єдиним документом в матеріалах справи який начебто підтверджує волевиявлення позивача на отримання кредиту є Анкета-заява на кредит № 3031062. В цій анкеті банківські реквізити відповідача взагалі не зазначені, вона не містить номера картки, банку-емітента, підтвердження верифікації картки, не містить жодних даних, які дозволяють ідентифікувати рахунок отримувача.
Це означає, що на момент формування Анкети-заяви та видачі кредиту, банківські дані відповідача були невідомі ТОВ «Міолан», а отже первісний кредитор не міг сформувати платіжну інструкцію, не міг здійснити переказ кредитних коштів, не міг виконати зобов`язання щодо видачі кредиту, передбачене п.2.1. договору (переказ на картковий рахунок позичальника).
Таким чином, Анкета-заява не лише не підтверджує факту видачі кредиту, але й об`єктивно свідчить про неможливість його перерахування, оскільки позивач не володів необхідними реквізитами для здійснення платежу.
Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ №22 від 21.01.2004 (чинною станом на 20.06.2020), факт здійснення переказу грошових коштів може підтверджуватися виключно належним розрахунковим документом - платіжним дорученням, оформленим відповідно до встановлених вимог, або випискою з банківського рахунку платника, що відображає списання коштів.
Інструкція прямо встановлює, що безготівкові розрахунки здійснюються на підставі розрахункових документів, які мають бути оформлені належним чином (п. 1.4 Інструкції №22). 
Платіжне доручення, згідно з п. 2.3 Інструкції, є документом, що містить доручення платника банкові списати певну суму коштів із його рахунку та перерахувати її на рахунок отримувача.
Пункт 2.4 Інструкції №22 встановлює перелік обов`язкових реквізитів, без яких платіжне доручення є недійсним і не може бути виконаним банком. 
Таким чином, без наявності точного номера рахунку отримувача, платіжне доручення не може бути оформлене та виконане, а у разі його неправильного чи неповного заповнення банк зобов`язаний повернути документ без виконання (п. 1.7,п. 2.5 Інструкції №22).
Крім того, відповідно до п. 2.14 Інструкції №22, єдиним документом, що підтверджує фактичне списання грошових коштів з рахунку платника, є банківська виписка, яка відображає проведену операцію. Оскільки позивач не надав ані платіжного доручення, оформленого відповідно до вимог НБУ, ані виписки з його банківського рахунку, що підтверджувала б списання коштів на користь відповідача, факт видачі кредитних коштів у безготівковій формі є недоведеним.
Більше того, позивач не має і не надає навіть повного номера рахунку відповідача, що робить технічне здійснення переказу в принципі неможливим згідно з вимогами Інструкції №22.
Таким чином, відсутність у позивача первинних бухгалтерських документів, передбачених Інструкцією НБУ №22, свідчить про те, що операція з видачі кредиту не була здійснена, а подані позивачем матеріали не можуть вважатися належними та допустимими доказами відповідно до вимог процесуального закону.
Таким чином, усі доводи позивача щодо неможливості надання первинних документів є необґрунтованими, суперечать вимогам законодавства та лише підтверджують недоведеність факту видачі кредитних коштів. Також про відсутність у позивача прямих доказів, свідчить також його клопотання про витребування доказів, заперечення на яке буде подане окремо.
Щодо необґрунтованого нарахування процентів понад строк дії договору.
Позивач помилково стверджує, що проценти після закінчення строку кредитування можуть нараховуватися на підставі п. 2.2.3 договору як «узгоджені сторонами» та прирівнюються до процентів за ст. 625 ЦК України. Таке твердження суперечить нормам матеріального права, правовій природі процентів та усталеній позиції Верховного Суду. Відповідно до ст. 1048 ЦК України проценти за користування кредитом сплачуються лише до дня повернення позики, тобто до моменту, коли користування коштами є правомірним. Після закінчення встановленого договором строку кредитування, у даному випадку після 27.07.2020, будь-які договірні проценти як плата за правомірне користування коштами нараховуватися не можуть. З цього моменту користування грошима стає неправомірним, а тому застосуванню підлягають виключно наслідки прострочення, передбачені ст. 625 ЦК України.
Пункт 2.2.3 договору, на який посилається позивач, фактично підмінює правову природу відповідальності, передбаченої законом. Ст. 625 ЦК України встановлює вичерпний перелік наслідків прострочення: інфляційні втрати та три проценти річних. Вона не передбачає можливості встановлення так званих «процентів за прострочення» у розмірі, визначеному сторонами, а тим більше не допускає ототожнення таких процентів із договірними процентами за правомірне користування кредитом. Тому умова договору, яка встановлює 5% на день як «проценти за ст. 625 ЦК України», суперечить імперативним нормам закону та є юридично нікчемною. Насправді така ставка є не процентами, а штрафною санкцією, прихованою під виглядом процентів. 5% на день - це 1825% річних, що не відповідає природі цивільної відповідальності, є явно надмірним та непропорційним заходом впливу на боржника.
Оскільки проценти після закінчення строку кредитування є різновидом відповідальності, а не платою за користування кредитом, вони підлягають обмеженням, встановленим законодавством про захист прав споживачів. Зокрема, ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» забороняє збільшення загального розміру відповідальності споживача більш ніж удвічі від суми простроченого боргу.
Ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє несправедливі, надмірні та такі, що ставлять споживача у гірше становище, умови договору. Крім того, згідно зі ст. 551 ЦК України суд має право зменшити неустойку, якщо її розмір є явно завищеним. Нарахування позивачем 5% на день протягом 388 днів є саме такою надмірною, економічно необґрунтованою і юридично неприйнятною санкцією.
П. 2.2.3 договору також містить елементи несправедливості, оскільки надає кредитодавцю можливість фактично самостійно визначати правову природу нарахувань, передбачає можливість одностороннього відновлення процентів та встановлює надмірну ставку, яка не відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості. Такі умови відповідно до ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» не підлягають застосуванню, навіть якщо вони формально викладені у тексті договору.
У сукупності наведене свідчить про те, що позивач не мав жодних правових підстав нараховувати договірні проценти після 27.07.2020. Усі нарахування за ставкою 5% на день після цієї дати є незаконними, суперечать ст. 1048 та ст. 625 ЦК України, порушують законодавство про захист прав споживачів та принципи добросовісності, а тому не підлягають стягненню (а.с.165-168).
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2026 клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено.
Поновлено строк на подачу клопотання про витребування доказів.
Витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570 , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д):
- ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № НОМЕР_1 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; 
- докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 4 100,00 грн., які 27.06.2020 року були на неї перераховані, а саме: витребувати виписки по рахунку ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за номером картки № НОМЕР_1 за період із 27.06.2020 по 02.07.2020 року; 
- інформацію, чи відкривалась ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) банківська картка № НОМЕР_1 (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № НОМЕР_1 ; 
- інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період з 27.06.2020 по 02.07.2020 року; 
- інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) (а.с.184-186).
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31.03.2026 закрито підготовче провадження у справі за позовом ТОВ "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та призначено справу до судового розгляду по суті в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області за адресою: вул. Обліски,115 м.Долина, Івано-Франківська область, на 21 квітня 2026 року в 13.30 год., у залі судового засідання №3. В судове засідання викликано сторони. (а.с.211).
Представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» - адвокат Білонучкіна Т.П. (довіреність №5 від 12.01.2026 а.с.199) в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві та відповіді на відзив обставини. Просила позов задоволити. 
Відповідачка    ОСОБА_4  в судове засідання не з`явилась, хоч про час та місце його проведення була належним чином повідомлена судом. У відзиві на позовну заяву (а.с.135-139) та поданих запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 165-168), просилавідмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зменшити розміру витрат на правничу допомогу до розумного та співмірного розміру. Розгляд справи провести без участі відповідача.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення (на відповідь на відзив), дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: 
Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст.205 ЦК України, правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Відповідно до положень ч.ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Ст.640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦК України,  особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Відповідно до положень ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова Установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Суд встановив, що 27.06.2020 ОСОБА_1 , подала ТОВ «Мілоан» в електронному вигляді Анкету-заяву на кредит №3031062, в якій зазначено: суму кредиту - 4100,00 грн; строк кредиту - 30 днів з 27.06.2020, дата повернення кредиту 27.07.2020, сума до повернення 6273,00 грн, складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 451.00 грн. Нараховується одноразово за ставкою 11,00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом 1722,00 грн. Нараховуються за ставкою 0,40 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Також із зазначеної анкети-заяви вбачається процедура оформлення та розгляду заяви №3031062 (а.с.12). 
В подальшому, 27.06.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит №3031062 (індивідуальна частина), в електронній формі, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачці грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 4100,00 грн (п.1.2 договору), а вона, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 27.06.2020 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 27.07.2020.
Згідно п.п. 1.5.1, 1.5.2 Договору, комісія за надання кредиту: 451.00 грн, яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1722,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,40 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до 1.6 Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього Договору.
Відповідно до п.2.1 Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно п.2.2.2 Договору, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору.
П.2.2.3 Договору, встановлено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору . Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов цього договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.
Якщо після настання дати встановленої п.1.4 Договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів, Товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства.
Незважаючи на інші умови договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору.
Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.
П.2.3.1 Договору передбачено, що позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту наведені у таблиці.
За наявності між сторонами відповідної домовленості (акцептованої позичальником пропозиції позикодавця відповідно до розділу 6 правил), а також на підставі п.3.2.7 Договору, пролонгація може здійснюватись на інших умовах ніж передбачено цим пунктом.
Відповідно до п.2.3.2 Договору, волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п.6.14 правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п.2.5 Договору. 
Згідно п.2.4.1 Договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору.
П.4.1 Договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього Договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 0.00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.
Відповідно до п. 6.1 Договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства.
Згідно з п. 6.2. Договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через Веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству.
Відповідно до п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 6.4 Договору, укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Відповідно до п. 6.5 Договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (а.с.9-11).
До матеріалів справи на підтвердження погоджених із відповідачкою умов кредитування позивач також долучив Правила надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (у редакції від 10.03.2020) (а.с.13-16). 
Однак суд звертає увагу на те, що такі правила не містять підпису відповідачки, а відтак не має підстав уважати, що саме ці правила розуміла остання, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи кредитний договір. Роздруківка ж із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що звернув свою увагу Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За вказаних обставин суд не вбачає підстав для того, щоб вважати долучені до матеріалів справи Правила частиною договору про споживчий кредит № 3031062, а вказані у них умови - такими, що сторони взаємно погодили.
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_2 яка ідентифікована ТОВ «Мілоан», підписала договір про споживчий кредит №3031062 від 27.06.2020 шляхом введення одноразового ідентифікатора S25904, який направлений на мобільний телефон НОМЕР_3 (а.с. 17). Вказаний номер телефону зазначений відповідачкою і в кредитному договорі №3031062 від 27.06.2020, в якому також зазначені її інші особисті дані (номер паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання (з.с.а.с.11). 
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором №3031062 від 27.06.2020 виконало у повному обсязі та 27.06.2020 надало відповідачці кредит у розмірі 4100,00 грн шляхом перерахунку на банківську карту позичальника № НОМЕР_4 , яку позичальницею вказано при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Елаєнс» від 27.03.2025, яка надана на підтвердження, що в рамках договору №40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів (Переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів , укладеного ТОВ ФК «Елаєнс» та ТОВ «Мілоан», і підтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі: номер в системі FONDY:239119595; номер операції:6176сс30-67с7-47а1-b60b-5d344085ba3e_637288426739327144; дата проведення платежу:27.06.2020; призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору; сума платежу:4100,00 грн; платіжний метод: карта VISA; статус платежу:approved: номер картки: НОМЕР_4 :банк картки отримувача: PRIVATBANK; код авторизації:743457 (а.с.18).
У відомостях про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3031062 визначені найменування фінансових послуг (надання кредиту в сумі 4100 грн; нарахування комісії за оформлення кредиту - 451 грн та процентів ) та період їх нарахування з 28.06.2020 до 25.09.2020. 
Таким чином заборгованість за тілом кредиту визначена у сумі 4100,00 грн, заборгованість по процентах за користування кредитом - 14022,00 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту - 451,00грн. Загальна сума заборгованості за кредитом становить 18573.00 грн (а.с. 19-20).
Згідно відповіді №20.1.0.0.0/7-260306/56870-БТ від 10.03.2026 наданої АТ «КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали про витребування доказів Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2026 - на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в банку емітовано карту № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) .
По рахунку НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) було зарахування коштів на суму 4100 UAN за період 27.06.2020-02.07.2020 (а.с.205).
Також, АТ «КБ «ПриватБанк» долучено виписку за договором №б/н за період 27.06.2020-02.07.2020 про рух коштів по банківській картці № НОМЕР_5 належній ОСОБА_3 , з якої вбачається, що на банківську картку відповідачки 27.06.2020 поступило 4100,00 грн (а.с.206) .
Таким чином, матеріали справи містять узгоджену та взаємно підтверджувану систему доказів, яка у своїй сукупності свідчить про фактичне отримання відповідачкою кредитних коштів у повному обсязі.
Згідно з умовами кредитного договору, надання кредитних коштів здійснюється виключно у безготівковій формі шляхом перерахування на банківську картку позичальниці, визначену нею під час укладення договору в електронній формі. Відтак оформлення касових ордерів або інших готівкових первинних документів у даному випадку не передбачене ні умовами договору, ні характером операції.
Суд зазначає, що доводи сторони відповідачки про відсутність первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту є необґрунтованими, оскільки у правовідносинах безготівкового кредитування таким первинним підтвердженням факту виконання зобов`язання є саме банківські та платіжні документи, які відображають рух коштів по рахунку.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинними документами є документи, що містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. У сфері банківської діяльності такими документами є, зокрема, виписки з рахунків.
Положення п.п. 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, прямо передбачають, що виписки з рахунків клієнтів є підтвердженням здійснених операцій за операційний день і можуть використовуватися як первинні документи для підтвердження руху коштів.
Аналогічний підхід неодноразово висловлений у практиці Верховний Суд, зокрема у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, відповідно до якої банківські виписки є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів, їх зарахування та використання у межах кредитних правовідносин.
Суд також враховує, що ТОВ «Мілоан» не є банківською установою, а отже не здійснює ведення рахунків клієнтів і не формує банківські виписки. Його функція полягає у ініціюванні платіжного доручення через платіжного провайдера з подальшим зарахуванням коштів на рахунок позичальника, визначений ним самим.
Таким чином, обов`язок доведення факту отримання кредитних коштів у такій моделі кредитування виконується шляхом подання платіжних документів платіжної системи та банківської виписки отримувача, які у сукупності підтверджують реальність фінансової операції.
Водночас відповідачка не надала жодних доказів на спростування факту зарахування коштів на її банківську картку та фактичного їх отримання, зокрема не довела відсутності доступу до рахунку або неправомірності операції.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що факт отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 4100,00 грн належним чином підтверджений матеріалами справи, а доводи про відсутність первинних документів є формальними, не ґрунтуються на вимогах законодавства та спростовуються сукупністю досліджених доказів.
З огляду на викладене, в розрізі даного спору вбачається, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою ОСОБА_1 , виникли договірні відносини, які регулюються укладеним 27.06.2020 кредитним договором № 3031062 та у зв`язку із неналежним виконанням боржницею умов зазначеного договору, у ТОВ «Мілоан», як первісного кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідачки заборгованість по кредиту, відсоткам за користування кредитом та комісії за надання кредиту.
26.07.2024 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу № 26-07/2024, згідно з яким від першого до другого перейшло право вимоги до боржників, у тому числі й до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3031062 від 27.06.2020. 
Відповідно до п.2.1 договору факторингу, клієнт - первісний кредитор відступає за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287 052 895,25 грн, а фактор, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом і боржниками.
П.2.2 договору факторингу передбачено, що відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми виявляться меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Згідно до п.2.3 договору факторингу, до фактора переходять права клієнта як первісного кредитора за договорами про споживчий кредит в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зокрема фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів за користування кредитом та/чи процентів, за порушення грошового зобов`язання (відповідно до ст. 625 ЦК України) за договорами про споживчий кредит (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені Клієнтом) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення неустойки (штраф, пеня) за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій відповідно до умов договорів про споживчий кредит (а.с.22-27).
Проведення фінансування за цим договором підтверджується платіжною інструкцією №448090005 від 26.07.2024 (а.с.32).
26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» підписано акт приймання-передачі Реєстру Боржників для друку до Договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 (а.с.33).
26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» підписано акт приймання-передачі Реєстру Боржників у електронному вигляді за Договором факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 (а.с.34).
Відповідно до реєстру боржників для друку до Договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3031062. Заборгованість за кредитом - 4100,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 14022,00 грн; заборгованість по комісії за надання кредиту - 451,00 грн. Загальна сума заборгованості за кредитом - 18573,00 грн (а.с. 35,38).
Отже ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» за договорами позики, в тому числі і за кредитним договором №3031062 від 27.06.2020 на суму 18573,00 грн, з яких: 4100,00 грн - заборгованість за кредитом; 14022,00 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 451,00грн - заборгованість по комісії за надання кредиту.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «Факторинг Партнерс» станом на 18.08.2025, за ОСОБА_1 рахується загальна сума заборгованості в розмірі 18573,00 грн, з яких: 4100,00 грн - заборгованість за кредитом; 14022,00 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 451,00 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту (а.с.21). 
Суд відхиляє доводи сторони відповідача про неправомірність нарахування процентів поза межами строку дії договору, оскільки такі доводи не ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору та не узгоджуються з установленими судом фактичними обставинами справи.
Суд встановив, що кредитний договір № 3031062 від 27.06.2020 укладено строком на 30 днів, із кінцевим терміном повернення кредиту 27.07.2020. До зазначеної дати кредитодавець мав право нараховувати проценти як плату за правомірне користування кредитними коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Умовами кредитного договору (п. 2.3.1.1) передбачено механізм пролонгації строку кредитування шляхом подальшого користування кредитними коштами після спливу попередньо встановленого строку. Таке продовження здійснюється на один день кожного разу, однак загальна тривалість пролонгації на стандартних (базових) умовах не може перевищувати 60 днів.
З досліджених судом доказів вбачається, що після настання строку повернення кредиту відповідачка свої зобов`язання не виконала та продовжувала фактично користуватися кредитними коштами, що свідчить про застосування передбаченого договором механізму пролонгації строку кредитування.
Відтак строк користування кредитними коштами на стандартних (базових) умовах, з урахуванням пролонгації, становив період з 28.07.2020 по 25.09.2020.
У зазначений період нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, оскільки зберігається правова природа зобов`язання як плати за користування кредитними коштами на умовах, погоджених сторонами договору.
Після спливу 60-денного строку пролонгації, тобто з 26.09.2020, правовідносини сторін набувають характеру прострочення виконання грошового зобов`язання.
З цього моменту до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника у вигляді інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Разом із тим вимоги про стягнення нарахувань за період після 25.09.2020 позивачем не заявлялися, у зв`язку з чим суд не надає оцінки правомірності таких нарахувань.
Відтак є правомірною нарахована заборгованість за процентами за кредитним договором № 3031062 від 27.06.2020 за період з 27.06.2020 по 27.07.2020 та з 28.07.2020 по 25.09.2020.
Також у розрахунку заборгованості заявлено до стягнення комісію у розмірі 451,00 грн.
Судом встановлено, що умовами кредитного договору (індивідуальна частина) передбачено сплату комісії у розмірі 451,00 грн, яка нараховується одноразово у розмірі 11 відсотків від суми кредиту. Зазначена умова узгоджується з положеннями ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та не суперечить вимогам чинного законодавства, а відтак заявлена до стягнення комісія підлягає стягненню.
Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами у справі, суд встановив, що він відповідає умовам договору та підтверджується належними і допустимими доказами.
Заперечення відповідачки щодо розміру заборгованості не підтверджені належними доказами, не містять альтернативного розрахунку та зводяться до незгоди з нарахуваннями, що відповідно до ст. 81 ЦПК України не звільняє її від обов`язку доказування заявлених заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, оцінюючи докази за внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність заборгованості та право вимоги її стягнення.
За таких обставин, з урахуванням стандарту доказування у цивільному процесі (переваги більш вагомих доказів), суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відтак, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 3031062 від 27.06.2020 у загальному розмірі 18 573,00 грн, яка складається з: 4 100,00 грн - тіло кредиту, 14 022,00 грн - проценти за користування кредитом, 451,00 грн - комісія за надання кредиту.
Щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат, суд зазначає наступне:
Згідно з ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн (платіжна інструкція кредитного переказу коштів №054957000 від 27.08.2025 а.с.8).
Враховуючи що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором задоволено в повному обсязі , з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 цього Кодексу).
Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
В підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача надала суду: 
- договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024, який укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», в якому визначено вартість кожної з послуг, яку надає дане адвокатське об`єднання Товариству (а.с.45-47); 
- прайс-лист адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» із зазначеннями наданого виду послуг та їх вартості (а.с.49);
- заявку на надання юридичної допомоги №487 від 01 липня 2025 року адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» ТОВ «Факторинг Партнерс» (а.с.66);
- витяг з акта № 15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 за вказаним договором про надання правничої допомоги, де вартість наданих послуг по боржнику ОСОБА_2 становить: надання усної консультації (2 год) - 3000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (2 год) - 6000,00 грн (а.с. 52).
Відповідачка ОСОБА_3 у відзиві на позов просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до розумного та співмірного розміру , посилаючись на те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу, здійснений адвокатом на загальну суму 9000 грн не є співмірним зі складністю справи, часом (4 години), витраченим адвокатом на надання послуг, пов`язаних з усною консультацією з вивченням документів, оскільки справа за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» про стягнення заборгованості є типовою для позивача, не представляє для
адвоката складності та не потребує окремих консультацій. До того ж розмір витрат на правову допомогу не є співмірним з ціною позову, що не відповідає припису ч.4 ст. 137 ЦПК України.
Перевіривши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн є необґрунтованими, неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критеріям розумності та справедливості
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначаючи розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що заявлені позивачем витрати підтверджуються детальним описом наданих послуг (виконаних робіт), до якого включено, зокрема: надання усної консультації з вивченням документів; надання письмової консультації з вивченням документів; складання позовної заяви про стягнення заборгованості для подання до суду.
Разом із тим суд не може в повному обсязі погодитися з заявленими обсягом часу та вартістю окремих правничих послуг, зокрема зі складенням позовної заяви тривалістю дві години вартістю 6 000,00 грн та наданням усної консультації з вивченням документів тривалістю дві години вартістю 3 000,00 грн.
Суд враховує, що справи щодо стягнення заборгованості з боржників за кредитними договорами є типовими та ідентичними за своїм змістом, а сама позовна заява у даній справі не є значною за обсягом та не містить складних або нетипових правових питань. Вказана категорія справ є поширеною у судовій практиці, що свідчить про відсутність необхідності у проведенні детального аналізу значної кількості документів або наданні тривалих консультацій для підготовки відповідного процесуального документа.
Крім того, надання усної консультації охоплюються підготовкою та складанням позовної заяви. Зазначені дії не були неминучими та необхідними для ефективного захисту прав та інтересів позивача у цій справі з огляду на її характер, обсяг та відсутність складних правових питань.
Окрім цього, суд враховує, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, який перебуває у вільному доступі, наявні численні судові рішення в аналогічних справах, у яких ТОВ «Факторниг Партнерс» зверталося до боржників з тотожними за змістом позовними вимогами, що також свідчить про стандартність та повторюваність відповідної правової роботи.
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн є завищеним та не відповідає критеріям розумності та співмірності, визначеним статтею 137 ЦПК України та практикою Європейського суду з прав людини.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги характер і складність справи, обсяг фактично наданих адвокатських послуг, задоволення позову, а також принципи розумності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
На підставі ст.ст. 207,212, 512, 526, 530, 549, 551, 625, 629, 633, 634, 639, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст.ст.12, 141, 258, 259, 265, 268, 279 ЦПК України, суд - 
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до 
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №3031062 від 27.06.2020 в розмірі 18573 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят три) гривні 00 копійок, з яких: 4100,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 14022 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом; 451,00 гривня - заборгованість по комісії за надання кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», код ЄДРПОУ: 42640371, юридична адреса: вул. Гедройця Єжи,6/офіс 521, Київ, 03150.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш