ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/27194/25
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №124150004677 від 28.08.2025 про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 29.01.2025 року на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду №240/7015/25 від 10.06.2025, яким не зараховано до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 14.07.1992 по 20.06.1995 на території російської федерації, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 30.09.1985;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 14.07.1992 по 20.06.1995 на території російської федерації, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 30.09.1985 та призначити пенсію за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02.01.2025.
В обґрунтування позову вказує, що при повторному розгляді документів, на виконання рішення суду у справі №240/7015/25, до страхового стажу позивача не зараховано період здійснення особою підприємницької діяльності з 14.07.1992 по 20.06.1995, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 30.09.1985, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. При повторному розгляді відповідач зазначив, що страховий стаж позивача становить 29 років 07 місяців 02 дні. Звертає увагу суду, що в рішенні про відмову у призначенні пенсії від 05.02.2025 №124150004677, що вже було скасовано Житомирським окружним адміністративним судом та визнано протиправним, відповідачем період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 14.07.1992 по 20.06.1995, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 30.09.1985, було зараховано до страхового стажу позивача та питання щодо відсутності інформації з приводу сплати позивачем страхових внесків в період здійсненням ним підприємницької діяльності на території російської федерації взагалі не оспорювалося відповідачем. Таким чином, з повторною відмовою відповідача позивач повністю не згоден та вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в зарахуванні періоду ведення підприємницької діяльності з 14.07.1992 по 20.06.1995, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 30.09.1985 до страхового стажу є протиправними та такими, що порушують право позивача на пенсійне забезпечення. Просить позов задовольнити.
Суддя своєю ухвалою від 05.12.2025 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи та зобовязала відповідача надати до суду копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 02.01.2026. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 року по справі №240/7015/25, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - Управління) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. Повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 від 29.01.2025 про призначення про призначення пенсії за віком відповідно до вимог статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058), встановлено, що в результаті повторного розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди здійснення особою підприємницької діяльності з 14.07.1992 по 20.06.1995 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 30.09.1985. Оскільки за спірний період 14.07.1992 по 20.06.1995 відсутні відомості про нарахування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також відсутні документи, що підтверджують виконання страхувальником обов`язку зі сплати внесків, правові підстави для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу відсутні. Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж становить 29 років 07 місяців 02 дні. Просить відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.01.2025 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким 05.02.2025 прийнято рішення №124150004677 про відмову у призначенні пенсії, оскільки наявний страховий стаж становить 29 років 02 місяці 07 днів при необхідному 32 роках.
Рішенням суду від 10.06.2025 у справі №240/7015/25 постановлено: "Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.02.2025 № 124150004677. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні".
З матеріалів справи вбачається, що за результатом повторного розгляду заяви ОСОБА_1 , який здійснено на виконання рішення суду у справі №240/7015/25, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення від 28.08.2025 №124150004677, у якому вказано: 
На виконання рішення суду Управлінням повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні з врахуванням довідок від 08.04.2021 № 44-03-62/69, № 44-03-62/70, № 44-03-62/71 та періоду роботи в російській федерації згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 30.09.1985 з 01.01.1992 по 10.03.1992. Страховий стаж особи становить 29 років 07 місяців 02 дні.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
За доданими документами до страхового стажу не зараховано
- періоди здійснення особою підприємницької діяльності з 14.07.1992 по 20.06.1995 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 30.09.1985, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності.
Не працює.
Таким чином заявник матиме право на пенсійну виплату з 02.01.2028, або при набутті необхідного страхового стажу.
Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України “ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ” в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу."
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
При цьому, позивач вказує, що підприємницька діяльності з 14.07.1992 по 20.06.1995 здійснювалась на території російської федерації.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі -Закон №1058-IV).
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років.
З огляду на приписи наведених положень, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 32 років.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 №22-1, (далі - Порядок №22-1) зокрема, встановлено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (пункт 1.8 Порядку № 22-1).
За змістом пп. 2 п. 2.1 Розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу);
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Частинами 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У трудовій книжці НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 міститься запис №10, у якому зазначено наступну інформацію: 14.07.1992 - 20.06.1995: займався підприємницькою діяльністю; підстава внесення запису: довідка відділу пенсійного фонду №38.
Відмовляючи у зарахуванні періоду із 14.07.1992 по 20.06.1995 до страхового стажу позивача, відповідач у оскаржуваному рішення зазначає: "періоди здійснення особою підприємницької діяльності з 14.07.1992 по 20.06.1995 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 30.09.1985, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України".
Разом з тим, як вказує у позові позивач, у період із 14.07.1992 по 20.06.1995 він здійснював підприємницьку діяльність на території російської федерації.
Суд також зауважує, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні записи, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
При цьому, відповідачем не надано до суду доказів, що ним учинялись дії щодо уточнення інформації про факт здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 у період із 14.07.1992 по 20.06.1995, тобто до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу.
З огляду на вказані обставини, суд вважає, що відмовляючи у зарахуванні до стажу позивача період з 14.07.1992 по 20.06.1995 з підстав "відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України", при цьому не встановивши на території якої держави особа здійснювала підприємницьку діяльність, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області діяло не у порядку та не у спосіб, встановлений чинним законодавством України.
Оцінку того, що у період із 14.07.1992 по 20.06.1995 позивач здійснював підприємницьку діяльність на території російської федерації, відповідачем у оскаржуваному рішенні не надано.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №124150004677 від 28.08.2025 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Разом з тим, обираючи спосіб захисту порушеного права суд зазначає наступне.
Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.
Так, питання призначення, перерахунок, виплата пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.
У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування, перерахунок та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.
Відтак, не підлягає задоволенню позов в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 14.07.1992 по 20.06.1995 на території російської федерації, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 30.09.1985 та призначити пенсію за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 02.01.2025.
Згідно з частиною 2статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Частиною 2статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи зі змісту позовних вимог та доказів, наданих на підтвердження правової позиції відповідачами, суд доходить висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.01.2025 з урахуванням висновків суду.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на встановлені судом обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та сплатою судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир, 10003, ЄДРПОУ: 13559341) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №124150004677 від 28.08.2025.
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.01.2025, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

24.02.26