ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2026 року	справа № 380/25074/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 різниці між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 01.03.2018р. до 21.01.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року в сумі 4069,47 грн щомісячно, починаючи з 01.03.2018 до 21.01.2022, в загальному розмірі 189 952,36 грн, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.
В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначає, що в період з 27.12.2016 до 21.01.2022 він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . За результатами розгляду адвокатського запиту Відповідачем надано довідки про розмір виплаченого грошового забезпечення, з аналізу яких Позивачу стало відомо, що військовою частиною протиправно не виплачувалася йому так звана «індексація-різниця» за період з 01 березня 2018 року по день виключення зі списків особового складу.
Позивач наводить детальний арифметичний розрахунок, зазначаючи, що розмір його грошового забезпечення до підвищення окладів (у лютому 2018 року) становив 7 883,04 грн (без урахування виплат одноразового характеру та винагороди за участь в АТО), а після підвищення згідно з постановою КМУ № 704 (у березні 2018 року) — 8 276,72 грн. Таким чином, сума підвищення доходу склала лише 393,68 грн. Водночас, сума можливої індексації, яка склалася у березні 2018 року (виходячи з прожиткового мінімуму 1762,00 грн та величини приросту індексу споживчих цін 253,30%), становила 4 463,15 грн.
Оскільки розмір підвищення доходу (393,68 грн) був значно меншим за суму можливої індексації (4463,15 грн), Позивач переконаний, що відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078, йому належала до виплати щомісячна різниця у розмірі 4 069,47 грн. Оскільки чергового підвищення тарифних ставок у спірний період не відбувалося, загальна сума заборгованості за 46 місяців та 21 день становить 189 952,36 грн.
Посилаючись на сталу практику Верховного Суду (зокрема, постанову від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21), Позивач наголошує, що виплата такої індексації є імперативним обов`язком держави і не належить до дискреційних повноважень військової частини. Окремо Позивач обґрунтовує дотримання строку звернення до суду, посилаючись на положення частини другої статті 233 КЗпП України у редакції, що діяла до 19.07.2022, та рішення Конституційного Суду України. Крім того, Позивач просить зобов`язати Відповідача здійснити компенсацію утриманого податку з доходів фізичних осіб згідно з Порядком № 44.
Ухвалою від 29 грудня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. Свою правову позицію Військова частина НОМЕР_1 мотивує тим, що у зв`язку з набранням чинності постановою КМУ № 704 з 01.03.2018 відбулося значне підвищення посадових окладів усіх військовослужбовців. Відтак, березень 2018 року став базовим місяцем, значення індексу споживчих цін було прийнято за 100%, і обчислення індексу для подальшої індексації розпочалося з квітня 2018 року. Відповідач зазначає, що поріг індексації (103%) був перевищений лише у грудні 2018 року, а отже, жодних законних підстав для виплати індексації у період з березня по листопад 2018 року не існувало.
Крім того, Відповідач звертає увагу суду на те, що постановою КМУ від 09.12.2015 № 1013 внесено зміни до Порядку № 1078, якими поняття «фіксована сума індексації» було повністю виключено із законодавства. Відповідно, вимоги Позивача ґрунтуються на нормах, які втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин. Насамкінець, Відповідач зазначає, що питання нарахування індексації, визначення базового місяця та оцінка факту перевищення порогу індексації належать до його виключних дискреційних повноважень як суб`єкта владних повноважень. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, Відповідач наголошує, що адміністративний суд не має права підміняти державний орган та перебирати на себе його компетенцію у здійсненні математичних розрахунків.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення публічно-правового спору по суті, суд
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 у період з 27 грудня 2016 року до 21 січня 2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.01.2022, Позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
З матеріалів справи встановлено, що 12.11.2025 представник Позивача звернувся до Відповідача з адвокатським запитом щодо надання інформації про нараховане та виплачене грошове забезпечення. У відповідь Військовою частиною НОМЕР_1 надано довідку від 12.12.2025 № 11211вих, грошовий атестат та відповідні витяги з наказів.
Дослідивши зміст вказаної довідки та фінансових документів, суд встановив, що у період з 01 березня 2018 року по 21 січня 2022 року (день виключення зі списків особового складу) Відповідач не здійснював нарахування та виплату Позивачу різниці індексації грошового забезпечення (так званої «індексації-різниці»), передбаченої абзацом четвертим пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд насамперед вирішує процесуальне питання щодо дотримання Позивачем строків звернення до адміністративного суду з даним позовом.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас, частиною третьою статті 122 КАС України закріплено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки.
Спеціальним законом, який регулює питання строків звернення до суду у справах щодо оплати праці (до якої прирівнюється грошове забезпечення військовослужбовців), є Кодекс законів про працю України (далі — КЗпП України).
Суд враховує, що Рішеннями Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справах № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013 чітко визначено, що індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є невід`ємною складовою частиною оплати праці.
До 19 липня 2022 року питання строків звернення до суду у таких спорах регулювалося частиною другою статті 233 КЗпП України, яка імперативно встановлювала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, статтю 233 КЗпП України було викладено в новій редакції. Згідно з оновленими нормами, запроваджено тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Вирішуючи правову колізію щодо застосування цих норм у часі, суд керується статтею 58 Конституції України щодо незворотності дії законів у часі, а також обов`язковими висновками, сформованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 та Судовою палатою Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23.
Верховний Суд у складі відповідних палат роз`яснив, що нові законодавчі зміни, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами трьома місяцями, не мають зворотної дії в часі і не поширюються на правовідносини, які виникли до 19.07.2022. Право особи на стягнення заборгованості з оплати праці (грошового забезпечення, включаючи індексацію), яке виникло до цієї дати, реалізується за правилами попередньої редакції закону, тобто залишається можливість звернення до суду без обмежень у часі.
Зважаючи на те, що спірні правовідносини щодо ненарахування та невиплати індексації Позивачу охоплюють період з 01.03.2018 по 21.01.2022 (тобто повністю завершилися до набрання чинності Законом № 2352-IX), право Позивача на судовий захист не обмежене строковими рамками. Відтак, суд констатує, що Позивач звернувся до суду без порушення встановлених законом строків.
Частиною четвертою статті 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. 
Водночас, згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Статтею 46 Основного Закону визначено право громадян на соціальний захист.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі — Закон № 2011-XII). 
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексацію доходів населення встановлено для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, що є обов`язковою державною соціальною гарантією.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі — Закон № 1282-XII). 
Відповідно до статей 1 та 2 вказаного Закону, індексація грошових доходів населення — це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону № 1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Відповідно до статті 6 цього ж Закону, порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регламентовано Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі — Порядок № 1078).
Суд відхиляє твердження Відповідача про те, що поняття «фіксована сума індексації» було виключено з законодавства постановою КМУ від 09.12.2015 № 1013, а тому жодних правових підстав для виплат Позивачу не існує. Суд зауважує, що вказаною постановою термін «фіксована сума індексації» дійсно був формально вилучений з тексту Додатка 4 до Порядку № 1078. Проте, сам сутнісний та правовий механізм виплати індексації у вигляді сталої величини (різниці) був повною мірою збережений у нормах пункту 5 Порядку № 1078, який має вищу юридичну силу щодо додатків.
Так, відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків (так званий «базовий місяць»).
Згідно з абзацами третім та четвертим пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Застосовуючи вказані норми матеріального права, суд враховує обов`язкові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21, від 29 березня 2021 року у справі №380/5493/21, від 6 квітня 2023 року у справі №420/11424/21.
Верховний Суд детально проаналізував приписи Порядку № 1078 та наголосив, що цей нормативний акт фактично передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу: «поточної» (право на яку виникає, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у розмірі 103 відсотка) та «індексації-різниці» (право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, визначеної в цьому місяці).
Більше того, Верховний Суд констатував, що з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними. 
Нарахування й виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими. Своєю чергою, обмежене фінансування чи власне тлумачення норм органом жодним чином не впливає на право військовослужбовця отримати такий вид індексації.
01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Цією постановою було суттєво змінено структуру грошового забезпечення та вперше за тривалий час підвищено розміри посадових окладів та окладів за військовим званням усіх категорій військовослужбовців.
Відтак, в силу прямих приписів пункту 5 Порядку № 1078, березень 2018 року автоматично став для Позивача місяцем підвищення доходу (базовим місяцем). Зміна базового місяця породила імперативний обов`язок Відповідача здійснити чіткий математичний алгоритм, визначений Верховним Судом у справі № 320/8554/21, а саме встановити:
1. розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
2. суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
3. чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Перевіряючи арифметичні розрахунки, які ґрунтуються на офіційних даних довідки Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахованого Позивачу грошового забезпечення до підвищення окладів (у лютому 2018 року) та після їх нормативного підвищення (у березні 2018 року), суд встановив наступні юридично значимі факти:
Грошове забезпечення Позивача за лютий 2018 року (останній повний місяць перед підвищенням тарифних ставок), з урахуванням виключно тих складових, що носять постійний, неразовий характер, становило 7 883,04 грн (посадовий оклад — 605,00 грн, оклад за званням — 55,00 грн, вислуга років — 132,00 грн, надбавка за особливо важливі завдання — 396,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода — 2 956,14 грн, премія — 3 738,90 грн). 
Суд погоджується з доводами Позивача щодо необхідності виключення з цього базового розрахунку суми винагороди за безпосередню участь в АТО (3 053,57 грн). 
За своєю правовою природою така додаткова винагорода, виплату якої запроваджено в умовах особливого періоду, має виключно тимчасовий, компенсаційний характер, не є постійною складовою грошового забезпечення військовослужбовця і, згідно зі сталою та послідовною практикою Верховного Суду, не підлягає врахуванню при визначенні базового доходу для цілей індексації.
Грошове забезпечення Позивача за березень 2018 року (місяць підвищення окладів на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 704) склало 8 276,72 грн (посадовий оклад — 2 910,00 грн, оклад за званням — 880,00 грн, вислуга років — 1 137,00 грн, надбавка за особливості проходження служби — 640,51 грн, премія — 2 709,21 грн).
Розмір підвищення доходу (А) становить різницю між цими показниками: 8 276,72 грн - 7 883,04 грн = 393,68 грн. Вказана сума відображає реальне збільшення матеріального забезпечення Позивача у березні 2018 року.
Сума можливої індексації (Б) у березні 2018 року обчислюється шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, чинного станом на березень 2018 року (1 762,00 грн), на величину приросту індексу споживчих цін, обчисленого наростаючим підсумком. 
Як підтверджено офіційними роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України та алгоритмом Державної служби статистики України, величина приросту індексу споживчих цін з 2008 року для Позивача склала 253,30%. Таким чином, можлива сума поточної індексації становила: 1 762,00 грн * 253,30% / 100 = 4 463,15 грн.
Порівнюючи вказані об`єктивні показники, суд констатує, що фактичний розмір підвищення доходу Позивача (393,68 грн) є непропорційно меншим за суму можливої індексації, право на яку він мав у цьому ж місяці (4 463,15 грн). 
Відповідно до прямої та імперативної вказівки абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078, у такому випадку сума індексації розраховується виключно як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Різниця становить: 4 463,15 грн - 393,68 грн = 4 069,47 грн.
Саме цю суму Відповідач був зобов`язаний автоматично нараховувати та виплачувати Позивачу щомісяця як «індексацію-різницю» (фіксовану величину) починаючи з 01 березня 2018 року і до настання наступного підвищення тарифних ставок або до дати виключення зі списків особового складу.
Суд відхиляє доводи Військової частини НОМЕР_1 про те, що нарахування індексації належить до її дискреційних повноважень. 
Під дискреційним повноваженням розуміється компетенція суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством (свобода розсуду між кількома юридично допустимими варіантами). Проте, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення не є правом чи привілеєм органу — це безумовна, імперативна та законодавчо закріплена державна соціальна гарантія. 
Як неодноразово наголошував Верховний Суд, повноваження військової частини щодо розрахунку та виплати індексації-різниці не є дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями обирати, виплачувати цю суму чи ні, виправдовуючи свою бездіяльність браком бюджетного фінансування або власним (звуженим) тлумаченням нормативних актів.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність своїх дій чи бездіяльності. Водночас, Відповідач не виконав свого процесуального обов`язку, не спростував доводів Позивача та не надав суду жодного власного (альтернативного) контррозрахунку індексації, який би ставив під сумнів розрахунки, наведені у позовній заяві. 
Відтак, перевіривши математичну правильність наведених даних, суд визнає розрахунок загальної суми заборгованості обґрунтованим, достовірним та таким, що підлягає стягненню:
За період з 01.03.2018 до 31.12.2021 (46 повних місяців): 4 069,47 грн * 46 = 187 195,62 грн.
За період з 01.01.2022 до 21.01.2022 (21 день розрахований пропорційно): (4 069,47 грн / 31 день) * 21 день = 2 756,74 грн.
Загальна сума заборгованості становить: 187 195,62 грн + 2 756,74 грн = 189 952,36 грн.
Розглядаючи питання щодо належності обраного Позивачем способу захисту порушеного права, суд виходить із положень частини другої статті 9 КАС України, згідно з якими суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. 
Велика Палата Верховного Суду у своїй практиці та Касаційний адміністративний суд неодноразово наголошували, що ефективний засіб захисту повинен забезпечити реальне поновлення прав особи. У спорах щодо виплати грошового забезпечення спонукаючий спосіб захисту у вигляді зобов`язання державного органу нарахувати та виплатити заборгованість не в загальному вигляді, а у конкретно визначеній та перевіреній судом сумі, є найбільш належним та дієвим. 
Такий підхід запобігає виникненню нових спорів на стадії виконання судового рішення, вносить юридичну визначеність у спірні правовідносини та гарантує особі фактичне отримання належних їй коштів.
З огляду на встановлену неправомірну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та підтверджений матеріалами справи обсяг заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу конкретно визначену суму індексації у розмірі 189 952,36 грн.
Щодо позовної вимоги про одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне.
Механізм відшкодування сум податку, утриманих з грошового забезпечення військовослужбовців, визначено Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі — Порядок № 44).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які мають статус військовослужбовця, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Суд наголошує, що суми індексації є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення і підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах. Відтак, з метою недопущення фактичного зменшення суми доходу (індексації), яка підлягає виплаті Позивачу на виконання цього судового рішення, вимога щодо зобов`язання Відповідача здійснити одночасну компенсацію утриманого з цієї суми податку є гарантією ефективного захисту порушеного майнового права. Ця вимога є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Перевіряючи правомірність дій та бездіяльності Відповідача на предмет їх відповідності критеріям, закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти, зокрема, на підставі закону, обґрунтовано, розсудливо та пропорційно. Бездіяльність військової частини щодо невиплати обов`язкових соціальних гарантій цим критеріям не відповідає.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Військова частина НОМЕР_1 не виконала свого процесуального обов`язку та не довела суду правомірності своєї бездіяльності щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 різниці індексації грошового забезпечення за спірний період з 01.03.2018 до 21.01.2022. Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували арифметичні розрахунки Позивача або доводили б відсутність у нього права на таку індексацію.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За сукупністю наведених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх взаємозв`язку, врахувавши обов`язкові висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України — у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , а тому він правомірно був звільнений від сплати судового збору при зверненні до адміністративного суду з цим позовом.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Оскільки судовий збір Позивачем фактично не сплачувався, а доказів понесення інших судових витрат (зокрема, витрат на професійну правничу допомогу) до суду не надано і відповідних клопотань не заявлено, підстави для здійснення розподілу судових витрат та стягнення їх з Відповідача у даній справі відсутні.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) різниці між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу, та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 21 січня 2022 року.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) різницю між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу, та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року в сумі 4 069 (чотири тисячі шістдесят дев`ять) гривень 47 копійок щомісячно, починаючи з 01 березня 2018 року по 21 січня 2022 року включно, у загальному розмірі 189 952 (сто вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 36 копійок, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
4. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 23 березня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.