ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 369/7416/21 
провадження № 61-7011св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «Київська обласна ЕК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»), про стягнення заборгованості.

Позовну заяву обґрунтувало тим, що воно виконує послуги постачальника електроенергії побутовим та малим непобутовим споживачам на території Київської області. До 01 січня 2019 року відповідач ОСОБА_1 купував електричну енергію у ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі». Однак на виконання постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26 жовтня 2018 року № 1268 функції електропостачання були передані до нього (позивача).

Наголошувало на тому, що 11 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до нього із заявою-приєднанням до договору про постачання електроенергії на умовах комерційної пропозиції «Універсал», у зв`язку з чим 01 січня 2019 року сторони уклали договір № 420054709. Цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови договору є однаковими для всіх.

Також наголошувало на тому, що договір на інших умовах сторонами не укладався, пропозицій від відповідача про укладення договору на інших умовах не надходило, відповідач також не звертався до нього з вимогою про надання письмового примірника договору. Тому вважало, що договір між сторонами 01 січня 2019 року укладено без викладення тексту в паперовій формі. Факт укладення договору підтверджується діями відповідача, які спрямовані на укладення договору та виконання його умов, зокрема, подання заяви-приєднання, фактичне споживання електричної енергії та здійснення оплати рахунків.

Вказувало на те, що воно виконує належним чином покладені на нього цим договором обов`язки з продажу електроенергії, натомість відповідач своїх обов`язків з оплати вартості спожитої електроенергії не виконує, у зв`язку з чим у відповідача перед ним виникла заборгованість за період з 01 квітня 2020 року до 31 грудня 2020 року у розмірі 905 711,14 грн. Також стверджувало про те, що в зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання з оплати вартості спожитої електроенергії є підстави для стягнення з відповідача на його користь також пені у сумі 55 064,63 грн, три відсотки річних у розмірі 21 876,49 грн та інфляційних втрат на суму 67 293,51 грн.

З огляду на викладене, ТОВ «Київська обласна ЕК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01 січня 2019 року № 420054709 в розмірі 905 711,14 грн, пеню у розмірі 55 064,63 грн, 3 % річних у розмірі 21 876,49 грн, інфляційні нарахування у розмірі 67 293,51 грн, а також судові витрати.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року у складі судді Фінагеєвої І. О. у задоволенні позовних вимог ТОВ «Київська обласна ЕК» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження підстав виникнення у позивача права вимоги до відповідача ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за спожиту електроенергію та відсутність волевиявлення відповідача на виникнення між сторонами цивільних правовідносин зі споживання електроенергії та оплати її вартості.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року у складі судді Фінагеєвої І. О. заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Київська обласна ЕК» на користь ОСОБА_2 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу, а також 10 904,88 грн витрат на проведення почеркознавчої експертизи. В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено. 

Ухвалюючи додаткове судове рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки при ухваленні рішення по суті спору та дослідженні матеріалів справи судом не було вирішено питання стосовно витрат на професійну правничу допомогу та понесених витрат на проведення експертизи, то з метою усунення неповноти судового рішення є підстави ухвалити додаткове судове рішення у справі № 369/7416/21 про стягнення з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн та витрат на почеркознавчу експертизу у розмірі 10 904, 88 грн

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року апеляційну скаргу ТОВ «Київська обласна ЕК», в інтересах якого діяв представник Кротов О. Ю., на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року задоволено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким позов ТОВ «Київська обласна ЕК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київська обласна ЕК» заборгованість за спожиту електроенергію за період з 01 квітня 2020 року до 31 грудня 2020 року у розмірі 905 711,14 грн, пеню у розмірі 55 064,63 грн, три відсотки річних у розмірі 21 876,49 грн, інфляційні нарахування у розмірі 67 293,51 грн, а всього 1 049 945,77 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київська обласна ЕК» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 12 344,59 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 18 516,89 грн, а всього 30 861,48 грн. Апеляційну скаргу ТОВ «Київська обласна ЕК», в інтересах якого діяв представник Кротов О. Ю. , на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року задоволено. Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року скасовано.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Київська обласна ЕК», апеляційний суд виходив із того, що факт приєднання відповідача ОСОБА_1 до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг підтверджується вчиненням ним конклюдентних дій - фактичним споживанням електричної енергії та здійсненням оплати рахунків від його імені як споживача, що свідчить про виникнення у відповідача договірних зобов`язань з позивачем та обов`язку з оплати заборгованості навіть за умови, що паперовий примірник договору або заява-приєднання не були підписані відповідачем особисто.

Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки за результатами перегляду рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року він дійшов висновку про необхідність скасування такого судового рішення, то й додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року підлягає скасуванню.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

У червні 2025 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року у цій справі. 

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц та у постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 908/3049/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України). Крім того, заявник вказує на порушення судами норм процесуального права в частині оцінки доказів та посилається на те, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд:

- проігнорував, що заявник не здійснював споживання електричної енергії через власну трансформаторну підстанцію в с. Білогородка, а таке споживання здійснювали треті особи;

- не надав належної оцінки всім 32-ом доданим до позовної заяви позивачем платіжним дорученням щодо оплати спожитої електроенергії;

- не врахував, що заявник нікому не надавав повноважень на здійснення оплат за електроенергію від його імені та помилково вважав, що інформація про заявника в графі призначення платежу свідчить про здійсненням ним оплат на виконання договору № 420054709;

- встановив обставини, які мають суттєве значення для справи, про те, що положення договору № 220054709 були чинними та мали виконуватись заявником на підставі недопустимих доказів, а саме копій договору про постачання електричної енергії від 23 травня 2012 року № 220045709 та додаткової угоди від 23 червня 2014 року № 2 за відсутності їх оригіналів та за відсутності інших додатків до вказаного договору, які є його невід`ємною частиною;

- не дослідив копію договору про наміри щодо розподілу потужності між ПАТ «Київобленерго» (електропередавальна організація), заявником (власником мереж) та Аллахвердієвим Вусалом (інвестором), датованого 2016 роком та підписаного технічним директором ПАТ «Київобленерго» 11 лютого 2016 року, і не надав цьому доказу належної правової оцінки;

- безпідставно застосував норми пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» в редакції від 23 листопада 2018 року, яка набула чинності 01 січня 2019 року, тобто після виникнення спірних правовідносин;

- проігнорував висновок експерта від 01 лютого 2024 року № СЕ-19/111-23/65784-ПЧ, виготовлений за наслідком проведення у цій справі судової почеркознавчої експертизи, та не надав належної оцінки тому факту, що заявник не підписував ні заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 11 грудня 2018 року, ні жодного із пов`язаних з цим договором документів;

- не надав належної оцінки всім доводам і аргументам заявника тощо.

У червні 2025 року ТОВ «Київська обласна ЕК», в інтересах якого діяв представник Кротов О. Ю., через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду заперечення щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у цій справі, в якому вказало на відсутність зазначення у касаційній скарзі підстав для оскарження постанови Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року та необґрунтованість такої скарги. 

У серпні 2025 року ТОВ «Київська обласна ЕК», в інтересах якого діяв представник Кротов О. Ю., через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначило про необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду. 

Також у серпні 2025 року ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» в інтересах якого діє адвокат Бабич М. М., із застосуванням засобів поштового зв`язку подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просило суд залишити таку касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року - без змін.

Межі касаційного перегляду оскаржуваної постанови апеляційного суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо оскарження постанови Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року в частині скасування додаткового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року та ухвалення у цій справі нового судового рішення про розподіл судових витрат, то оскаржувана постанова апеляційного суду в цій частині Верховним Судом не переглядається. 

Отже, постанова Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року переглядаються Верховним Судом лише в частині скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року у цій справі та ухвалення нового судового рішення по суті спору сторін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.; судді які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків, а саме подання доказів доплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Києво-Святошинського районного суду Київської області матеріали справи № 369/7416/21; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 

У серпні 2025 року матеріали справи № 369/7416/21 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2026 року справу № 369/7416/21 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами. 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що 23 травня 2012 року ПАТ «АЕС Київобленерго» (правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі») та ОСОБА_1 уклали договір про постачання електричної енергії № 220054709, за змістом якого та додатків до цього договору постачання електроенергії здійснювалось за адресою: АДРЕСА_1 , та інший об`єкт нерухомого майна в с. Білогородка Київської області (будівництво офісного приміщення).

23 червня 2014 року ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 2 до договору про постачання електричної енергії № 220054709, якою погодили обсяги та режими постачання електроенергії.

11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського РЕМ із заявою про зняття перевищення договірної величини в розмірі 43 386,65 грн.

14 червня 2018 року НКРЕКП постановою № 429 засвідчило видачу ліцензії, зокрема ТОВ «Київська обласна ЕК», на постачання електроенергії споживачам.

11 грудня 2018 року ТОВ «Київська обласна ЕК» отримала заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, підписану ОСОБА_1 . Початок надання послуги зазначений у заяві - з 01 січня 2019 року.

25 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Київобленерго» із заявою про запобігання оформленню його кредитором права власності на належний йому об`єкт нерухомого майна, електропостачання до якого здійснює позивач у цій справі, до закінчення судового розгляду спору щодо права власності на об`єкт нерухомості.

22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського РП із заявкою про встановлення договірної величини в межах дозволеної потужності.

03 липня 2019 року ТОВ «Київська обласна ЕК» отримало заяву ОСОБА_1 про оформлення додаткової угоди для здачі звітів у електронному вигляді.

03 липня 2019 року ТОВ «Київська обласна ЕК» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 1 до договору про постачання електроенергії від 01 січня 2019 року № 420054709, якою погодили ведення облікової звітності за споживання електроенергії та оплату за її постачання в електронному вигляді.

27 травня 2020 року ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» та ОСОБА_1 уклали договір про реструктуризацію заборгованості № 7000041073, за умовами якого кредитор надав боржнику розстрочення оплати заборгованості на суму 559 399,30 грн, який боржник зобов`язався погашати відповідно до затвердженого графіка заборгованості.

15 червня 2020 року ОСОБА_1 направив до ТОВ «Київська обласна ЕК» заяву про зарахування помилково сплачених коштів за послугу з електропостачання на інший розрахунковий рахунок.

16 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Київська обласна ЕК» із заявою про відкликання заявки на відключення електроенергії.

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ТОВ «Київська обласна ЕК» уклали договір про реструктуризацію заборгованості № 7000041201, за умовами якого кредитор надав боржнику розстрочення оплати заборгованості на суму 716 083,27 грн, який боржник зобов`язався погашати відповідно до затвердженого графіка заборгованості.
21 серпня 2020 року Загальні збори ПрАТ «Київобленерго» прийняли рішення щодо зміни найменування на ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», про що 03 вересня 2020 року було проведено держану реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

20 жовтня 2020 року ТОВ «Київська обласна ЕК» направило ОСОБА_1 лист-попередження про припинення електропостачання у разі непогашення заборгованості.

Відповідно до довідки ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» від 27 листопада 2020 року, у період із січня 2019 року до жовтня 2020 року споживачу ОСОБА_1 розподілялася електрична енергія за двома точками комерційного обліку: ЕІС-код 62Z1834488251768 та ЕІС-код 62Z9521651425180, що знаходяться в с. Білогородка Київської області.

Також факт постачання позивачем та споживання ОСОБА_1 електроенергії підтверджується актами прийняття-передавання електричної енергії за грудень, листопад, жовтень, вересень, серпень, липень, червень, травень, квітень 2020 року.

14 червня 2021 року у відповідь на адвокатський запит ТОВ «Київська обласна ЕК» надіслало листа, за змістом якого кредитор повідомив адвокату боржника про те, що ОСОБА_1 не звертався до постачальника електроенергії з запитом про отримання договору про приєднання до умов договору про постачання електроенергії, розробленого на основі комерційної пропозиції.

Відповідно до розрахунків ТОВ «Київська обласна ЕК» за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за спожиту електричну енергію (активна енергія) у сумі 1 049 845,77 грн, з яких: заборгованість за спожиту електроенергію за період з 01 квітня 2020 року до 31 грудня 2020 року - 905 711,14 грн, пеня - 55 064,63 грн, 3% річних - 21 876,49 грн, інфляційні нарахування - 67 293,51 грн.

У межах цієї справи за клопотанням відповідача було призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами якої надано висновок від 01 лютого 2024 року № СЕ-19/111-23/65784-ПЧ.

Згідно із зазначеним висновком експерта: рукописний запис « ОСОБА_1 », який знаходиться в графі «(П.І.Б.)», розташована під друкованим текстом «Відміткою про згоду Споживача на обробку персональних даних» у Заявці-приєднання від 11 грудня 2018 року до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг», виконаний не ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 , який знаходиться в графі «(особистий підпис)», розташовано під друкованим текстом «Відміткою про згоду Споживача на обробку персональних даних» у Заяві-приєднанні від 11 грудня 2018 року до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг», виконаний не ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Досліджуваний рукописний запис « ОСОБА_1 », який знаходиться в графі «(ПІБ)», яка розташована знизу праворуч у заяві від 03 липня 2019 року директору ТОВ «Київська обласна ЕК» Сохатюк С. Л. від ФОП ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 в графі (підпис) стовпчика «Споживач», який знаходиться праворуч на другій сторінці Додаткової угоди №1 до Договору про постачання електроенергії постачальником універсальних послуг №420054709 від 01 січня 2019 року від 03 липня 2019 року виконаний не ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 в стовпчику «Реквізити сторін» на другій сторінці Договору №7000040599 про реструктуризацію заборгованості від 17 грудня 2019 року, виконаний не ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 у графі стовпчика «Боржник» під друкованим текстом «ФО ОСОБА_1 » Графіка погашення заборгованості Додатка №1 до Договору №7000040599 про реструктуризацію заборгованості від 17 грудня 2019 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою собою. Підпис внизу на другій сторінці документа праворуч під словами ФО ОСОБА_1 в нижній графі (підпис) у документі «Акт Звіряння розрахунків від 17 грудня 2019 року» є зображенням підпису, нанесеним за допомогою знакодрукуючого пристрою з електрофотографічним способом друку. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 у графі «боржник» під друкованим текстом «ФО ОСОБА_1 » Договору № 7000041073 про реструктуризацію заборгованості від 27 травня 2020 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 в графі стовпчика «Боржник» під друкованим текстом «ФО ОСОБА_1 » Графіка заборгованості додаток № 1 до Договору №7000041073 про розстрочку виконання зобов`язань від 27 травня 2020 року виконаний не ОСОБА_1 а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 в графі «(підпис)» під друкованим текстом «ФО ОСОБА_1 » Акта звіряння розрахунків від 27 травня 2020 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Досліджуваний підписі від імені ОСОБА_1 у графі «Боржник» під друкованим текстом «ФО ОСОБА_1 » Договору №7000041201 про реструктуризацію заборгованості від 19 серпня 20020 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 у графі стовпчика «Боржник» під друкованим текстом «ФО ОСОБА_6 » Графіка погашення заборгованості Додатку №1 до Договору № 7000041201 про реструктуризацію заборгованості від 19 серпня 2020 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 в графі «(підпис)» під друкованим текстом «ФО ОСОБА_1 » Акта звіряння розрахунків від 19 серпня 2020 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Також апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи наявні платіжні доручення від 21 листопада 2019 року, від 23 січня 2020 року, від 24 січня 2020 року, від 24 січня 2020 року, від 24 лютого 2020 року, від 25 березня 2025 року, від 03 листопада 2020 року, від 04 листопада 2020 року, від 04 листопада 2020 року, від 10 листопада 2020 року, які у графі призначення платежу містять інформацію щодо здійснення оплат від імені відповідача ОСОБА_1 на виконання умов договору № 420054709.

Водночас матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем вказаних транзакцій та визнання вказаних транзакції щодо оплати третіми особами від імені відповідача за спожиту електроенергію протягом 2019-2020 років у загальному розмірі 858 662,40 грн недійсними

Правове обґрунтування

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною четвертою статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина перша статті 550 ЦК України).

Частиною другою статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першої статті 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (стаття 714 ЦК України).

Відповідно до частин другої, четвертої, дев`ятої статті 72 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за відповідним договором постачання електричної енергії споживачу, укладеним відповідно до правил роздрібного ринку. Оператор системи передачі та оператори систем розподілу забезпечують приєднання електроустановок споживачів до електричних мереж у порядку, встановленому статтею 21 цього Закону. Відносини між учасниками роздрібного ринку регулюються правилами роздрібного ринку та договорами між його учасниками. Правила роздрібного ринку оприлюднюються на офіційних веб-сайтах Регулятора та електропостачальників. Споживач сплачує за поставлену йому електричну енергію та надані послуги згідно з умовами договорів, укладених відповідно до правил роздрібного ринку.

Згідно з частиною другою статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії», які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 01 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

З метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу, кількість приєднаних споживачів до системи розподілу якого перевищує 100 тисяч, здійснюється з урахуванням вимог цього пункту, а саме:

суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії;

упродовж двох років з 01 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання;

фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ).

Відповідно до пункту 6 вказаної Постанови, до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства. Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. До укладення договору про надання послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії відповідно до Правил відносини між власником мереж та/або ОСР/ОСП, та/або споживачем щодо компенсації перетікань реактивної електричної енергії регулюються договорами про постачання електричної енергії та договорами про технічне забезпечення електропостачання споживача між основним споживачем та субспоживачем. В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу, з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Пунктом 1.1.2 ПРРЕЕ визначено, що договір про постачання електричної енергії споживачу - це домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Відповідно до пункту 3.1.1 ПРРЕЕ постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії». Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.
Крім того, пункт 3.1.6 ПРРЕЕ встановлює, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо: 1) об`єкт споживача підключений до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку; 2) електропостачальник за договором з оператором системи отримав доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності оператора системи; 3) споживач є стороною діючих договорів: про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач; 5) відсутній факт припинення/призупинення постачання електричної енергії або надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у випадках, передбачених законодавством у сфері енергетики; 6) відсутня прострочена заборгованість за договорами про постачання електричної енергії або про надання послуг системи розподілу/передачі.

Відповідно до пункту 3.2.5 ПРРЕЕ укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору (пункт 4.8 ПРРЕЕ)).

Пунктом 4.12 ПРРЕЕ визначено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 4.13 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Відповідно до пунктів 4.21, 4.29 ПРРЕЕ оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Зазначені строки не можуть бути меншими за 5 днів з дня надання платіжного документа споживачу. Порядок оплати споживачем послуг оператора системи та послуг постачальника послуг комерційного обліку мають відповідати порядку розрахунків, визначеному в укладеному договорі про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції, яка є додатком до цього договору).

Платіжний документ (рахунок) формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу. Платіжні документи (рахунки) надаються електропостачальниками споживачам безкоштовно. Платіжні документи (рахунки) на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на вебсайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу. Платіжний документ (рахунок) має надаватися споживачу в терміни та спосіб, визначені відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції або умов договору. Датою отримання платіжного документа вважається, зокрема, дата отримання іншими засобами комунікації (електронною поштою, факсимільним зв`язком тощо) чи в інший спосіб з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу та комерційною пропозицією та/або договором споживача на розподіл (передачу) електричної енергії (підпункт 5 пункту 4.14 ПРРЕЕ).

Пунктом 4.3 ПРРЕЕ визначено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Відповідно до пункту 8.6.1 Кодексу комерційного обліку, зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору.

Пунктами 8.6.7-8.6.7 Кодексу визначено, що зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним ППКО через канали дистанційного зв`язку. Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. Наведені у звіті останні фактичні покази лічильників вважаються показами на початок першої доби календарного місяця.

Згідно з пунктом 9.1.2 Кодексу обсяг, формат та порядок обміну (передачі/отримання) даних комерційного обліку визначається регламентами та протоколами інформаційного обміну АКО, а також укладеними договорами між відповідними сторонами інформаційного обміну. Дані комерційного обліку електричної енергії надаються винятково стороні договору та в обсязі, визначеному його умовами.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у цій справі та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Київська обласна ЕК», апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що факт приєднання відповідача ОСОБА_1 до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг підтверджується вчиненням ним конклюдентних дій - фактичним споживанням електричної енергії та здійсненням оплати рахунків від його імені як споживача, що свідчить про виникнення у відповідача договірних зобов`язань з позивачем та обов`язку з оплати заборгованості навіть за умови, що паперовий примірник договору або заява-приєднання не були підписані відповідачем особисто.

Доводи касаційної скарги про те, що заявник не здійснював споживання електричної енергії через власну трансформаторну підстанцію в с. Білогородка, а таке споживання здійснювали треті особи, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, власник зобов`язаний забезпечити належний нагляд і контроль за використанням його майна, несе ризики, пов`язані з його майном, та відповідає за наслідки такого використання.

Аналіз матеріалів справи, яка переглядається, свідчить та не заперечується самим заявником, що він є власником трансформаторної підстанції № 56 (ПЛ-10кВ від оп. № 36), яка знаходиться в с. Білогородка Бучанського району (раніше Києво-Святошинського району) Київської області.

23 травня 2012 року між ПАТ «АЕС Київобленерго» та ОСОБА_1 було укладено договір про постачання електричної енергії № 220054709, за змістом якого та додатків до цього договору постачання електроенергії здійснювалось за адресою: АДРЕСА_1 , та інший об`єкт нерухомого майна в с. Білогородка Київської області (будівництво офісного приміщення).

Матеріали справи не містять доказів припинення чи розірвання сторонами такого договору.

Внаслідок реформи ринку електропостачання з 01 січня 2019 року єдиним електропостачальником у Київській області стало ТОВ «Київська обласна ЕК».

Таким чином, з урахуванням положень пункту 6 Постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», до дня укладення нового договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з ТОВ «Київська обласна ЕК» положення попереднього договору № 220054709 були чинним та мали виконуватися ОСОБА_1 . 

Згідно з пунктом 6.18 Правил користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), які діяли до 11 червня 2018 року, у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів, виходячи з умов відповідних договорів. 

Відповідно до пункту 4.27 ПРРЕЕ у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем компанії постачальника електричної енергії про розірвання договору на постачання електричної енергії чи фактичного припинення користування електричною енергією.

Натомість, відповідно до довідки ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» від 27 листопада 2020 року, у період з січня 2019 року до жовтня 2020 року споживачу ОСОБА_1 (на трансформаторну підстанцію № 56 (ПЛ-10кВ від оп. № 36) розподілялася електрична енергія та відбувалось фактичне споживання такої енергії (т. 1 а. с. 122-124).

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 зазначив про те, що приблизно з 2014 року його трансформаторна підстанція використовувалась забудовниками для будівництва багатоквартирних житлових будинків в с. Білогородка Бучанського району (раніше Києво-Святошинського району) Київської області та їх подальшого енергопостачання (т.1 а. с. 153).

У матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем чи його представниками заходів щодо припинення та заборони несанкціонованого використання його енергетичного об`єкта - транспортної підстанції для споживання електричної енергії, а також доказів притягнення до відповідальності третіх особі за таке несанкціоноване користування.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду у цій справі, що саме відповідач як власник трансформаторної підстанції № 56 (ПЛ-10кВ від оп. № 36) має нести відповідальність за наслідки використання його майна та сплатити ТОВ «Київська обласна ЕК» борг за фактично спожиту електричну енергію.

Водночас Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що він не позбавлений права у порядку, визначеному цивільним законодавством звернутися до третіх осіб із вимогою про компенсацію завданої йому шкоди внаслідок використання його майна.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд проігнорував висновок експерта від 01 лютого 2024 року № СЕ-19/111-23/65784-ПЧ, виготовлений за наслідком проведення у цій справі судової почеркознавчої експертизи, та не надав належної оцінки тому факту, що заявник не підписував ні заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 11 грудня 2018 року, ні жодного із пов`язаного з цим договором документів, спростовуються змістом оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Так, зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду свідчить про те, що апеляційний суд врахував обставини, встановлені висновком експерта від 01 лютого 2024 року № СЕ-19/111-23/65784-ПЧ щодо непідписання відповідачем договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 11 грудня 2018 року, однак дійшов висновку про дійсність такого договору через вчинення заявником (споживачем) конклюдентних дій, таких як: факт споживання електричної енергії та оплату рахунків постачальника універсальної послуги.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд безпідставно застосував норми пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» в редакції від 23 листопада 2018 року, яка набула чинності з 01 січня 2019 року, тобто після виникнення спірних правовідносин, є необґрунтованими, оскільки спірні правовідносини щодо виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за фактично спожиту електричну енергію виникли саме у період з 01 квітня 2020 року до 31 грудня 2020 року

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував, що заявник нікому не надавав повноважень на здійснення оплат за електроенергію від його імені, є безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Водночас Верховний Суд в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України позбавлений можливості здійснювати переоцінку доказів, досліджених судом апеляційної інстанції, та встановлювати нові обставини справи. 

Аргументи касаційної скарги стосовно того, що апеляційний суд не врахував правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц та у постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 908/3049/19, є необґрунтованими, оскільки оскаржуване судове рішення таким висновкам не суперечить, і встановлені судами у цих справах фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У цій справі суд апеляційної інстанцій виходив з конкретних обставин справи з урахуванням наданих сторонами доказів.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 39) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не дослідив копію договору про наміри щодо розподілу потужності між ПАТ «Київобленерго» (електропередавальна організація), заявником (власником мереж) та Аллахвердієвим Вусалом (інвестором), датованого 2016 роком та підписаного технічним директором ПАТ «Київобленерго» 11 лютого 2016 року, і не надав цьому доказу належної правової оцінки, а також про те, що апеляційний суд не надав належну оцінку всім 32-ом доданим до позовної заяви позивачем платіжним дорученням щодо оплати спожитої електроенергії, Верховний Суд відхиляє, оскільки вони не спростовують правильність висновків апеляційного суду у цій справі про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Київська обласна ЕК».

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не надав належної оціни всім доводам і аргументам заявника, Верховний Суд також відхиляє, оскільки, як неодноразово вказував ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). 

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, та зводяться до переоцінки обставин справи і доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 

Якщо оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. 

Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236/03; від 24 липня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russian Federation», заява № 59498/00; від 21 вересня 2006 року у справі «Nelyubin v. Russia», заява № 14502/04).

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. 

Судове рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків апеляційного суду щодо задоволення позову ТОВ «Київська обласна ЕК» про стягнення боргу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року в оскаржуваній частині - без змін із підстав, передбачених частиною першою статті 410 ЦПК України. 

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Постанову Київського апеляційного суду від 06 травня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	Д. Д. Луспеник    	
Судді:	І. Ю. Гулейков    	
	Г. В. Коломієць    	
	Р. А. Лідовець    	
	Ю. В. Черняк