КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа №755/20893/25	Головуючий у І інстанції: Сазонова М.Г.	
Провадження №33/824/870/2026		
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06лютого 2026 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Конончук З.В. на постанову Дніпровськогорайонного суду міста Києва від 12 грудня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Дніпровськогорайонногосудуміста Києва від 12 грудня 2026 рокуОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник Конончук З.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог захисникпосилається на те, що на момент затримання ОСОБА_2 , він не керував транспортним засобом, не ухилявся від виконання вимоги поліцейського зупинити транспортний засіб та не намагався втекти чи чинити опір поліцейському.
Також звертає увагу, що із наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції не вбачається, що поліцейські наздоганяли автомобіль під керуванням ОСОБА_2 та подавали сигнали про його зупинку. 
Звертає увагу на те, що після складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не відсторонили від керування транспортним засобом.
Також вважає, що наявними в матеріалах справи доказами не доводиться винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Просить врахувати, що позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортним засобом позбавить його єдиного засобу для існування та поставить його у надзвичайно скрутне матеріальне становище.
За результатами апеляційного перегляду просить постанову скасувати, а провадження закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника Конончук З.В. на підтримку поданої апеляційної скарги, проаналізувавши наведені у ній доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 21жовтня 2025 року о 01 год. 30 хв. в місті Києві по вулиці М. Кибальчича, 6, керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 ,в порушення п.2.4 ПДР не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснював шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору та увімкнення спеціального звукового сигналу, в звязку з чим був зупинений шляхом переслідування.
Крім цього, ОСОБА_2 в зазначеному місці та час керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, в порушення п.2.5 ПДР від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідила обставини вчинених адміністративних правопорушень на підставі доказів, оцінених на предмет належності та допустимості, за результатами чого дійшла обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п.п.2.4, 2.5Правил дорожнього руху, що є складом адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.
За висновками суду, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуєтьсянаявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, а саме: 
- протоколомпро адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №489374 від 21.10.2025, згідно якого 21.10.2025о 01 год. 30 хв. в м. Києві по вул. М. Кибальчича, 6, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснював шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору та увімкнення спеціального звукового сигналу, в звязку з чим був зупинений шляхом переслідування на вул. І. Микитенка, 27;
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №489363 від 21.10.2025 року, згідно якого ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на бодікамеру працівника поліції
-відеозаписом з нагрудної відеокамери працівників патрульної поліції.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про доведеність винуватостіОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на наступне.
Відповідно до п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Відповідно до приписів п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Частина 1 статті 122-2 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу
Частина 1 статті 130 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Викладені в протоколі обставини вчинених ОСОБА_2 правопорушення, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, в повній мірі підтверджуються наявним в матеріалах відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що у зв'язку із керуванням ОСОБА_2 транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 під час дій комендантської години, працівники поліції подавали сигнал, шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору та звуковий сигнал, для зупинки водія. Однак водій не зупинився та продовжував рух. Згодом переслідуваний автомобіль заїхав у двір та зупинився, після чого працівники поліції підбігли до даного автомобілю та витягнули з нього водія ОСОБА_2 ..
Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_2 жодним чином не заперечував, що здійснював керування вказаним транспортним засобом та втікав від працівників поліції. 
Цим самим спростовуються доводи захисника Конончук В.В. про те, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин.
Також у своїх доводах захисника стверджує, що із відеозапису з нагрудної камери працівника поліції не вбачається, який саме автомобіль переслідували поліцейські. 
Дійсно, даний факт має місце, однак з контексту розмови між поліцейськими зрозуміло, що вони переслідували транспортний засіб, а сам ОСОБА_2 не заперечував того, що не зупинився на вимогу працівників поліції.
Разом із тим, всупереч доводам захисника про відсутність а матеріалах справи доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 в порушення п.2.5 ПДР, з наявного відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що оскільки у ОСОБА_2 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейські неодноразово пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер. Однак в порушення п.2.5 ПДР ОСОБА_2 на вимогу поліцейського відмовився пройти огляд на стан сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
Оскільки ОСОБА_2 як особа, яка керувала транспортним засобом з ознаками сп`яніння, в порушення п.2.5 ПДР України на вимогу працівників поліції відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання апелянта на те, що позбавлення права керування транспортними засобами фактично позбавить ОСОБА_2 єдиного джерела доходу у зв`язку з працевлаштуванням водієм, не може бути підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності або для пом`якшення передбаченого законом стягнення, оскільки санкція відповідної статті КУпАП є імперативною та передбачає обов`язкове застосування додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Суд не наділений дискреційними повноваженнями щодо невикористання такого виду стягнення з підстав соціального чи матеріального характеру.
Разом із тим, та обставина, що ОСОБА_2 не був відсторонений працівниками поліції від керування транспортним засобом, не впливає на правильність прийнятого судом рішення.
З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначається в апеляційній скарзі, не встановлено.
Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника Конончук З.В. - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Дніпровського районного суду міста Києвавід 12 грудня 2025 року, якою ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Конончук З.В в інтересах ОСОБА_2 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Мосьондз