Справа №760/18006/24 2/760/8413/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участі секретаря судового засідання Негари А., представника відповідача Світельської Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 72 191,84 грн., а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7100 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.11.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання кредиту №501088126, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 50 000 грн., строк кредиту 60 місяців, на споживчі потреби з відсотковою ставкою 18,99 % річних.
Представник позивача вказує, що договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами, при цьому, АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі, встановленому договором.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 23.02.2021 року у неї утворилась заборгованість в сумі 72 191,84 грн.
22.02.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» відступило для ТОВ «ФК ФОРТ» право грошової вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №501088126.
23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК ФОРТ» відступило для ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право грошової вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №501088126.
У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної вище заборгованості, судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 09.08.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
30.01.2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою суду від 30.01.2024 року позовну заяву залишено без руху.
04.02.2025 року на виконання Ухвали суду надійшла заява про усунення недоліків позову.
Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
02.06.2025 року від представника відповідача надійшов відзив, в обґрунтування якого вказано, що позовна заява не містить доказів перерахування коштів відповідачу у розмірі 50 000 грн., сума є необґрунтованою, а сума кредиту, яка дійсно була видана відповідачу погашена із сплатою 18.6 % річних визначених договором протягом року, що не заборонено законом. Вказувала також, що розрахунок заборгованості не є належним доказом; документи надані, як додатки до договору оферти не можуть бути доказами надання кредиту; право вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до відповідача не підтверджено належними доказами та порушено умови переуступки прав. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
09.06.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в обґрунтування якого вказано, що надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості відповідача. Вказує, що на законних підставах до позивача перейшло право вимоги. Підсумовуючи викладене, просить суд задовольнити позов.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову.
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 22.11.2018 року між АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 501088126 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти).
Згідно з пунктами 1 - 3 кредитного договору, позичальнику надано кредит в сумі 50 000 грн., процентна ставка - 18,99% річних, строк кредиту - 60 місяці, дата повернення кредиту - 22 листопада 2023 року. Для повернення заборгованості запропоновано використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку. Кредит надається позичальнику для: власних потреб в розмірі 25 575 грн. 20 коп., для повернення заборгованості за кредитним договором № 501016745 у розмірі 24 424,79, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 .
Також, ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.
Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 22 листопада 2018 року по 22 лютого 2021 року.
Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 22 лютого 2021 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 501016745 від 22 листопада 2021 року становить 72 191 грн. 84 коп. 
22.02.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» відступило для ТОВ «ФК ФОРТ» право грошової вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №501088126.
23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК ФОРТ» відступило для ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право грошової вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №501088126.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 22 листопада 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 501088126.
Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу, та він погодився з ним, про що свідчить його підпис. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 22 листопада 2018 року по 22 лютого 2021 року.
З виписки вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалась платіжною карткою робила покупки, знімала готівку.
Отже, судом встановлено, що Банк надавав, а позичальник користувався протягом вищевказаного періоду кредитними грошима, отже, фактичні дії сторін кредитного договору свідчать про здійснення його пролонгації.
Суд відхиляє посилання відповідача, що матеріли справи не містять жодних доказів на підтвердження сплати коштів за передачу права вимоги згідно договору факторингу.
Так, звертаючись до суду з позовною заявою, позивач посилався на те, що 22.02.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» відступило для ТОВ «ФК ФОРТ» право грошової вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №501088126.
23.02.2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК ФОРТ» відступило для ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право грошової вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №501088126.
До суду позивачем надано докази оплати АТ «Альфа-Банк» ціни права вимоги позивачем, а також долучено акт приймання-передачі реєстру боржників, таким чином, позивачем доведено факту переходу до нього права вимоги за договором кредиту укладеним між АТ «Альфа банк» та ОСОБА_1 .
Крім того, за обставинами справи, ОСОБА_1 не оскаржувала договір факторингу №1 від 22 лютого 2021 року в частині відступлення права вимоги за її кредитним зобов`язанням, а тому з урахуванням презумпції правомірності правочину, суд вважає, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за цим договором не суперечить статті 514 ЦК України, а тому суд вважає права позивача порушеними та наявні підстави для стягнення з відповідач заборгованості.
Щодо посилання представника відповідача на подвійне стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд вважає таке твердження безпідставним, адже наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання і позивач не позбавлений права захисту своїх порушених прав кредитора шляхом звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості.
Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.08.2018 у справі № 921/107/15-г/16, застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного права не є подвійним стягненням заборгованості.
Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість.
За таких обставин, оскільки відповідач належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконав, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК унормовано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України.
На час розгляду справи судом відповідачем не надано відомостей, які б свідчили про погашення ним заборгованості або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, як і не надано відповідачем беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошових зобов`язань, відповідно до ст. 617 ЦК України
Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.
У відзиві представник позивача посилалась на застосування строку позовної давності з огляду на це суд приходить до наступного висновку.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.
Тобто, загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 6 листопада 2023 року № 734/2023, 5 лютого 2024 року № 49/2024, від 6 травня 2024 року №271/2024, від 23 липня 2024 року №469/2024 воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до 09 листопада 2024 року.
Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (02 серпня 2024 року), в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України.
Враховуючи викладене, оскільки відповідач не сплатив заборгованість за спірним кредитним договором, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності.
Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 133 ПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн. відповідно до платіжної інструкції № 3510 від 25 липня 2024 року.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 3 028 грн.
Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 7 100 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором».
Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги.
На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано договір № 05-10/23 від 05 жовтня 2023 року про надання правової допомоги, Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг, копію платіжної інструкції № 1097 від 07 березня 2024 року.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні позову.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 7100 грн.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є незначної складності, розгляд справи в спрощеному провадженні, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 3 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором в сумі 72 191 (сімдесят дві тисячі сто дев`яносто одна) гривня 84 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судовий збір в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.
Повне найменування сторін по справі:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», юридична адреса: м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2, код ЄДРПОУ 40340222;
відповідач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;
Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;
В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 13.04.2026.

Суддя І.В. Верещінська