ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/17199/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (далі також – відповідач), в якій просить суд: 
- визнати, що дії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано- Франківській та Закарпатській областях в умовах війни порушують її конституційне право розпоряджатися своєю власністю;
- зобов`язати Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано- Франківській та Закарпатській областях переоформити технічний паспорт на автомобіль ВАЗ 2101 № НОМЕР_1 , виданий 17.07.2013 на ім`я ОСОБА_1 без вказівки в особливих відмітках співвласника ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.07.2025 позивач звернулась до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях з проханням переоформити технічний паспорт на автомобіль ВАЗ 2101 № НОМЕР_1 , виданий 17.07.2013 на ім`я ОСОБА_1 без вказівки в особливих відмітках співвласника ОСОБА_2 . Відповідач повідомив позивача про те, що для виключення співвласника із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу потрібно подати діючий документ, що підтверджує відмову від права власності або смерть співвласника. Вважаючи, що такі дії з боку Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях в умовах війни порушують її конституційне право розпоряджатися своєю власністю, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 25.08.2025 було залишено позовну заяву без руху.
Позивачем недоліки усунуто. 
Ухвалою від 01.09.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
10.09.2025 від відповідача за вх. №72745 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги заперечим, просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки здійснити перереєстрацію спірного ТЗ на власника ОСОБА_1 без зазначення співвласника ОСОБА_2 можливо лише на підставі заяви обох власників або уповноважених представників. Відповідач жодним чином не порушив будь-які права позивача, діяв згідно чинного законодавства та в межах своєї компетенції. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
Суд встановив, що 15.07.2025 позивач звернулася до відповідача, з метою перереєстрації транспортного засобу ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі – ТЗ), на ім`я ОСОБА_1 . 
Однак, відповідач відмовив позивачу у здійсненні операції з перереєстрації даного ТЗ, оскільки співвласником даного автомобіля, являється ОСОБА_2 . 
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду із позовом. 
При вирішенні спору, суд застосовує такі норми права. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ч. ч. 1, 4, 10 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді. 
Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 № 1371) (далі - Порядок). 
Пунктами 1, 2 Порядку встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), присвоєння буквено цифрової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформлення і видачі реєстраційних документів та/або їх формування в електронній формі. 
Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. 
Пунктом 7 Порядку передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів. 
Пунктом 8 Порядку передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»). 
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між покупцем та суб`єктом господарювання, який є власником зареєстрованого за ним транспортного засобу і здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, підписаний уповноваженою особою такого суб`єкта господарювання та скріплений печаткою (у разі наявності); укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, оформлений в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру транспортних засобів підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; документи, що підтверджують придбання транспортного засобу для необхідності використання його під час проведення оперативно-розшукових, контррозвідувальних, розвідувальних заходів та негласних слідчих (розшукових) дій відповідно до законодавства (крім транспортних засобів, не зареєстрованих у сервісних центрах МВС); митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу або зазначений у такому договорі окремий договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу, або інший договір, визначений договором фінансового лізингу;- акт про проведений електронний аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем рішення про безоплатну передачу конфіскованого майна, винесене комісією, утвореною відповідно до пункту 11 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. № 985 (Офіційний вісник України, 2002 р., № 29, ст. 1371);акт про придбання майна на аукціоні з продажу майна боржників у справах про банкрутство (неплатоспроможність); договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, або акт про реалізацію активів на електронних торгах, виданий Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів; акт про придбання товару на електронному аукціоні, виданий митним органом у разі продажу транспортних засобів у випадках, передбачених статтею 243 Митного кодексу України; договір купівлі-продажу, оформлений в електронній формі засобами електронного кабінету водія або Порталу Дія.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача – ОСОБА_3 , яка перед смертю склала заповіт, в якому заповіла автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 і її брат ОСОБА_2 , громадянину рф, м. Бєлгород. 
Технічний паспорт на автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 був виданий на ім`я ОСОБА_1 , із зазначенням в особливих відмітках співвласника ОСОБА_2 .
24.09.2013 ОСОБА_2 довіреністю уповноважив Олійник Т.Л. продати за ціну і на умовах на розсуд уповноваженого належну йому частку автомобіля марки ВАЗ 2101, седан – В, випуску 1981 року, номер шасі (кузов, рами), НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , колір бежевий, належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 17.07.2013 ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району, а також на період дії цієї довіреності керувати цим автомобілем на території України і за її межами. Довіреність дійсна до 24.09.2016. 
15.07.2025 позивач звернулась до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях з проханням переоформити технічний паспорт на автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , виданий 17.07.2013 на ім`я ОСОБА_1 без вказівки в особливих відмітках співвласника ОСОБА_2 .
29.05.2026 Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях відмовив позивачу у перереєстрації транспортного засобу на підставі довіреності, строк якої закінчився. 
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач користувалась автомобілем, але не могла переоформити технічний паспорт тому, що починаючи з 2014 року, з початком АТО, зв`язки з ОСОБА_2 і його сім`єю які проживали у м. Бєлгород, рф, втрачені. 
У червні 2022 року в соціальній мережі Viber було повідомлення, що ОСОБА_2 помер від СОVID-19. 
Пірним в справі є те, що у 2025 році виникла потреба продати автомобіль, але позивач не може цього зробити через те, що в технічному паспорті вказаний співвласник ОСОБА_2 , термін довіреності якого закінчився ще 24.09.2016. 
Пунктом 33 Порядку зазначено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію (зокрема за бажанням заявника в електронній формі без виготовлення його на бланку) замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. 
З аналізу норм зазначеного Порядку вбачається, щоб здійснити перереєстрацію даного ТЗ на власника ОСОБА_1 без зазначення співвласника ОСОБА_2 можливо лише на підставі заяви обох власників або уповноважених представників.
За змістом висновку, якого дійшов Верховний Суд постанові від 16.12.2020 (справа № 278/3640/18) виходячи з аналізу положень Порядку № 1388, Цивільного кодексу України, видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. 
Із встановлених судом обставин справи, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на даний ТЗ згідно виданого свідоцтва про спадщину за законом. Відповідно, право користування, розпоряджання та відчуження даного ТЗ належить як власнику, так і співвласнику даного ТЗ. 
Відчуження спільної власності залежить від її типу: для спільної часткової власності потрібна згода всіх співвласників (або ж реалізація переважного права купівлі частки іншими співвласниками), а для спільної сумісної власності розпорядження майном здійснюється за згодою всіх співвласників, яка може бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. 
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначає, що ОСОБА_2 надав їй довіреність, в якому відмовився від права співвласності та уповноважив ОСОБА_1 від його імені здійснювати розпоряджання та відчуження даного ТЗ. 
Однак, безпосередньо в дорученні не зазначено відмову від права співвласності, а міститься лише інформація про уповноваження Олійник Т.Л. від імені ОСОБА_2 здійснювати відчуження даного ТЗ. 
Водночас, така довіреність на момент звернення позивача до відповідача про перереєстрацію ТЗ припинила свою дію ще 24.09.2016. 
Заяву про відмову від права власності зі сторони співвласника або свідоцтво про смерть співвласника позивачем до матеріалів справи не долучено.
Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд зазначає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Матеріали справи свідчать, що відповідні положення КАС України відповідачем при вчиненні оскаржуваних дій були дотримані в повній мірі. 
Відтак, суд погоджується зі доводами представника відповідача, що відповідач жодним чином не порушив будь-які права позивача, діяв згідно чинного законодавства та в межах своєї компетенції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 139 КАС України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд 

В И Р І Ш И В :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 16.03.2026.

Суддя Потабенко В.А.