ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року
м. Харків
справа № 644/2310/24
провадження № 22-ц/818/714/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року в складі судді Попової В.О.
в с т а н о в и в:
У березні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця. 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяви № б\н від 23.03.2007 та № б/н від 20.07.2018. 
Зазначило, що банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому збільшився до 50 000,00 грн. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується відповіддю Шевченківської державної нотаріальної контори від 25.07.2023. 
Вказало, що 14.09.2023 банком направлено лист-претензію до спадкоємців, але ніяких дій останніми виконано не було. 
Посилалося на те, що станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 23.03.2007 становить 48 211,86 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту, а за кредитним договором № б/н від 20.07.2018 – 19 873,66 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту.
Просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитними договорами б/н від 23.03.2007 та від 20.07.2018 у загальній сумі 68 085,52 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - відмовлено.
Не погоджуючись з заочним рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило заочне рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно зазначив у оскаржуваному рішенні, що до позовної заяви додано заяву від 07.05.2002. Адже в заяві, що додана до позовної зазначено дату відкриття рахунку саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер картки НОМЕР_1 . Додатково про дату відкриття рахунку саме 23.03.2007 відображено і в довідці про видані кредитні картки, та у довідці про встановленні кредитні ліміти. Факт користування кредитним лімітом та картковим рахунком підтверджується банківською випискою, яка має статус первинного документу. Відповідачі не надали до суду жодних доказів, які б беззаперечно свідчили про відсутність договірних відносин між банком та ОСОБА_4 , про які заявлено у позовній заяві, та, в свою чергу, про відсутність заборгованості.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.05.2002 між банком та ОСОБА_4 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». 
Зі змісту заяви-анкети вбачається, що кредитний ліміт надано в сумі 1500,00 грн, базова процентна ставка за кредитом становить 1,9% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%. Дата відкриття рахунку ІНФОРМАЦІЯ_3 , номер картки НОМЕР_1 (а.с.127 том 1).
З довідки банку від 25.12.2023 вбачається, що ОСОБА_4 було надано наступні кредитні картки: 23.03.2007 картку № НОМЕР_1 , термін дії 03/13, 22.01.2013 карту № НОМЕР_2 , термін дії 01/17; 03.12.2014 картку № НОМЕР_3 , термін дії 06/18; 05.06.2018 картку № НОМЕР_4 , термін дії 12/21; тип картки карта Універсальна (а.с.140 том 1).
З довідки банку від 25.12.2023 вбачається, що старт карткового рахунку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер картки НОМЕР_1 , зміни кредитного ліміту: 07.05.2007 1500,00 грн, 03.07.2008 – 2000,00 грн, 20.08.2011 – 2400,00 грн, 08.01.2023 – 5000,00 грн, 25.02.2013 – 8000,00 грн, 05.06.2018 – 16500,00 грн, 13.06.2019 – 48000,00 грн, 03.12.2019 – 50000,00 грн (а.с.126 том 1).
Також матеріали справи містять витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, які ОСОБА_4 не підписані (а.с.129-135 том 1).
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19.10.2023 ОСОБА_4 за договором № б/н від 20.07.2018 має заборгованість в розмірі 19873,66 грн, яка складається з заборгованості за кредитом – 19873,66 грн (а.с.10-21 том 1). 
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 24.12.2023 ОСОБА_4 за договором № б/н від 23.03.2007 має заборгованість в розмірі 48211,86 грн, яка складається з заборгованості за кредитом – 48211,86 грн (а.с.22-43 том 1). 
Відповідно до виписки за договором № б/н укладеного з ОСОБА_4 за період з 23.03.2007 – 25.12.2023, усього витрат 431942,08 грн, усього надходжень 383730,22, баланс на кінець періоду -48211,86 грн. Також у вказаній виписці зазначені наступні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 (а.с.44-125 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.149 том 1).
Акціонере товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» направило Шевченківській державній нотаріальній конторі претензію кредитора від 13.04.2023, в якій зазначило, що між банком та ОСОБА_4 були укладені кредитні договори № б/н від 23.03.2007 та від 20.07.2018, за якими рахується заборгованість у розмірі 68200,00 грн (а.с.152-153 том 1).
З повідомлення Шевченківської державної нотаріальної контори № 95/01-16 від 07.07.2023 вбачається, що після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 65/2020. 15.06.2021 було видано свідоцтво про право на спадщину (а.с.154 том 1).
Матеріали справи містять копії свідоцтв про право на спадщину від 12.06.2021, які були видані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , кожному на 1/3 частку спадкового майна, зокрема щодо 1/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.156-158 том 1).
14.09.2023 Акціонере товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» направило листи-претензії від 01.09.2023 на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в яких зазначало про укладений між банком та ОСОБА_4 кредитного договору № б/н від 23.03.2007 та наявність заборгованості за ним в розмірі 68200,00 грн (а.с.159-165 том 1).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Звертаючись до суду з даним позовом банк посилався на те, що ОСОБА_4 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б\н від 20.07.2018. 
На підтвердження своїх позовних вимог щодо договору від 20.07.2018 банком надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 20.07.2018 укладеного між позивачем та ОСОБА_4 , відповідно до якого станом на 19.10.2023 заборгованість становить 19873,66 грн, з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 19873,66 грн.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. 
Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.
Між тим матеріали справи не містять заяву ОСОБА_4 від 20.07.2018 року. Також, позивачем на підтвердження укладення з ОСОБА_4 договору б/н від 20.07.2018 року не надано доказів щодо надання відповідних карт зі строком їхньої дії, доказів про розмір кредитних коштів/встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. 
У розрахунку заборгованості зазначено, що розмір заборгованості за наданим кредитом від 20.07.2018 складає 19873,66 грн і вказана сума заявлена банком до стягнення. Проте, будь-яких доказів користування кредитними коштами, підвищення (збільшення) кредитного ліміту до матеріалів справи позивачем надано не було. 
Також, позивачем не надано до суду першої інстанції банківської виписки з рахунку позичальника, що підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 
Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за договором від 20.07.2018 та наявність заборгованості за наданим кредитом, матеріали справи не містять.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц.
Що стосується договору від 23.03.2007 колегія суддів виходить з наступного.
Колегія суддів погоджується з неприйняттям судом першої інстанції до уваги заяви ОСОБА_4 від 07.05.2002, оскільки вимог за цією заявою банком заявлено не було. 
Звертаючись до суду з даним позовом банк посилався на те, що ОСОБА_4 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б\н від 23.03.2007. 
Матеріали справи не містять заяву ОСОБА_4 від 23.03.2007.
Між тим банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань за договором від 23.03.2007 надано довідку про видані кредитні картки (№ НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ) та про встановлені ліміти на картковому рахунку. Також банком надано виписку за договором № б/н укладеного з ОСОБА_4 за період з 23.03.2007 – 25.12.2023, у якій зазначені наступні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 . Також банком надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 23.03.2007 укладеного між позивачем та ОСОБА_4 , відповідно до якого станом на 24.12.2023 заборгованість становить 48211,86 грн, з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 48211,86 грн.
Як вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, ОСОБА_4 впродовж 2007-2020 років активно користувався кредитною карткою, ним систематично вносились кошти на погашення заборгованості.
Отже, відповідач своїми діями визнавав наявність кредитних правовідносин з АТ КБ «ПриватБанк» за договором від 23.03.2007.
При цьому банком не надано доказів істотних умов кредитного договору, зокрема відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення розміру процентів за користування кредитом, неустойки та інших істотних умов.
Матеріали справи містять витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, які ОСОБА_4 не підписані.
Умови та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків, порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки та комісії саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Наданий позивачем примірник умов належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правил надання банківських послуг, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.
Надані позивачем Умови та правила з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.
З наданого Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості.
Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 48211,86 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом, щомісячні платежі, комісії.
ОСОБА_4 неодноразово вносив кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені ним кошти розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, що відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала.
При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки за договором № б/н від 23.03.2007, банком також здійснювалось автоматичне списання відсотків, списання обов`язкових платежів, комісії, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак фактично такою не є.
Відповідно до виписки за договором № б/н за період 23.03.2007 – 25.12.2023 ОСОБА_4 внесено в рахунок погашення заборгованості суму в розмірі 383 730,22 грн, а знято з картки 403 002,96 грн.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 з моменту укладення договору витрачено, але не погашено кредитних коштів на загальну суму 19 272,74 грн (403 002,96 грн – 383 730,22 грн), що і становить суму заборгованості за договором № б/н від 23.03.2007. Інші нарахування, а саме, списання відсотків, обов`язкових платежів, комісії не узгоджені умовами договору та не є сумами грошових коштів фактично використаних відповідачем.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, до них не належать зобов`язання спадкодавця з повернення кредиту.
Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281, 1282 ЦК України.
За статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Указані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника у разі його смерті за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.
Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Стаття 1282 ЦК України застосовується у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. У свою чергу, недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), має наслідком позбавлення кредитора права вимоги до спадкоємців, а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), постановах Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі № 587/381/15-ц.
Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 171/2639/18 (провадження № 61-18637св21), від 15 березня 2023 року у справі № 394/893/20 (провадження № 61-17358св21), від 10 січня 2024 року у справі № 308/10527/21 (провадження № 61-13010св22).
Колегія суддів дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, виходить із того, що з огляду на дату видачі свідоцтв про право на спадщину відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (12.06.2021), оскільки про видачу свідоцтв про право власності на спадщину банк дізнався лише з листа нотаріальної контори 07.07.2023, без відомостей про спадкоємців, а з вимогою кредитора у розумінні статті 1281 ЦК України банк звернувся 13.04.2023, до отримання інформації про видачу свідоцтв спадкоємцям боржника, то вимоги до спадкоємців ОСОБА_4 позивачем заявлено у межах 6-тимісячного строку з часу, коли банк дізнався про смерть спадкодавця.
Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 січня 2025 року у справі № 725/1751/22 (провадження № 61-12421св21).
Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (постанова Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11).
У постанові Верховного Суду у від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц зазначено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
До обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна (постанови Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 336/437/21, від 20 березня 2024 року у справі № 128/839/19).
Встановивши, що заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № б/н від 23.03.2007, не погашена, кредитор у визначений статтею 1281 ЦПК України строк пред`явив свої вимоги до спадкоємців ОСОБА_4 , які не заперечували проти заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за договором № б/н від 23.03.2007 в розмірі 19 272,74 грн, з кожного по 6424,25 грн. 
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за договором від 23.03.2007, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги та апеляційну скаргу банку задоволено частково на 28,31%, тому судовий збір за подачу позову в розмірі 857,23 грн, та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1028,67 грн, а всього 1885,90 грн підлягає стягненню з відповідачів на користь банку з кожного по 628,63 грн.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Заочне рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо договору № б/н від 23.03.2007 – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 23.03.2007 в розмірі 6424,25 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 23.03.2007 в розмірі 6424,25 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 23.03.2007 в розмірі 6424,25 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 1885,90 грн, з кожного по 628,63 грн.
В іншій частині заочне рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина