Справа № 946/4177/25 
Провадження № 2-а/946/6/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді – Бурнусус О.О.,
за участю: секретаря судового засідання – Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( військової частини № НОМЕР_1 ), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

 
08.06.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, яким просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 267712 від 27.05.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП та закрити провадження по справі, стягнути судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він працює промисловим рибалкою в АРК «Придунайська Нива», що підтверджується посвідченням, виданим вказаною установою. Виловом водних біоресурсів, на підставі усіх дозвільних документів від АРК «Придунайська Нива», займається на озері Катлабух Ізмаїльського району. Вихід на озеру здійснюється з причалу базуванням N? 22 в АДРЕСА_1 . Для здійснення виходу на воду кожний рибалка здійснює певну процедуру оформлення документів та отримання відповідного дозволу. 24.05.2025 перед виходом на озеро ОСОБА_2 з причалу в с. Багате Ізмаїльського району за процедурою він повідомив в телефонному режимі відповідальну особу адміністрації об`єктів базування N? 22 від Прикордонного загону. На вказане повідомлення отримав погодження, після чого було здійснено вихід на воду озера ОСОБА_2 . Про надання дозволу робиться відповідна позначка у журналі, контроль за яким здійснює посадова особа від Прикордонного загону. Без вказаного дозволу вихід на воду є неможливим. Вказаний журнал зберігається у відповідної особи Прикордонного загону. Перевірка наявності відповідного дозволу працівником Прикордонної служби було здійснено на причалі базування N? НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 на озері Катлабух. При цьому ним було повідомлено, що відповідний дозвіл 24.05.2025 було отримано в телефонному режимі від працівника прикордонної служби, з відміткою у журналі надання таких дозволів. Ним також було пред`явлено посвідчення рибалки від АРК «Придунайська Нива», таким чином будь-яких порушень з його боку не було. На його доводи, що 24.05.2025 ним отримано дозвіл на вихід на озеро, працівник прикордонної служби ніяким чином не реагував та не вжив заходи щодо перевірки вказаного факту. Працівником прикордонної служби було повідомлено, що відносно нього буде складено адміністративний протокол. У зв`язку з необізнаністю своїх прав та обов`язків, які йому ніхто не роз`яснив на місці зупинки, він вимушений був підписати протокол та постанову про накладання адміністративного стягнення, з якою не погоджується і вважає її такою, що підлягає скасуванню, так як свідомо виконав вимоги Закону. На вимогу працівника прикордонної служби пред`явив документи, що посвідчують особу, у тому числі посвідчення рибалки. При наявності відповідного дозволу, оформленням якого займається відповідальна особа Прикордонного загону зі згоди якого було надано дозвіл 24.05.2025 про вихід на воду, працівник прикордонної служби, який складав протокол навіть не вжив заходів щодо отримання та долучення такого дозволу. Належних та допустимих доказів про скоєння ним адміністративного правопорушення, окрім протоколу та постанови, немає.
Ухвалою суду від 04.06.2025 року відкрито провадження у справі.
13.06.2025 року представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ( військової частини № НОМЕР_1 ) надав відзив на позовну заяву, яким зазначив, що 24.05.2025 прикордонним нарядом від впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), впс (тип С), співробітниками водної поліції та рибоохоронного патруля на о. Катлабуг було виявлено 2-х гр. України серед яких був гр. ОСОБА_1 , які на маломірному плавзасобі типу «Каюк», бортовий номер ЯОД 06-28, здійснювали незаконний вилов водних живих ресурсів забороненими знаряддями лову. Співробітниками національної поліції виявлено 1 297 екземплярів риби, 14 заборонених знарядь лову. Збитки природному середовищу оцінено у 3 167 448 грн. По даному факту направлено повідомлення до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про виявлення ознак вчинення кримінального правопорушення за кваліфікацією ст. 249 КК України. 24.05.2025 о 13:00 на місце події прибув молодший лейтенант ОСОБА_3 та під час перевірки документів в позивача та дотримання прикордонного режиму було встановлено, що у позивача були відсутні суднові документи та документи на право управління під час керування плавзасобом типу «Каюк» ЯОД06-29, тобто позивач порушив прикордонний режим, а саме здійснив вихід на маломірному плавзасобі типу «Каюк» ЯОД 06-29 на озеро ОСОБА_2 без належного оформлення адміністрацією об?єкту базування N?22, чим порушив вимоги п. 33 Положення про прикордонний режим, затвердженого ПКМУ N?1147 від 27.07.1998, а також п. 3 розділу V Правил плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді в Одеській області, затвердженого розпорядженням Одеської обласної військової адміністрації N?678/A-2023, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 202 КУпАП. На пропозицію надати пояснення щодо факту відсутності необхідних суднових документів та документів на право управління плавзасобом та порядку оформлення під час виходу на о. Катлабуг позивач категорично відмовився. Також в подальшому було встановлено, що позивач вийшов на о. Катлабуг раніше ніж повідомив про це об?єкт базування та відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме було передано інформацію про вихід на воду о 06:30, але не зважаючи на це військовослужбовцями впс (тип С) гр. ОСОБА_1 вже було виявлено на воді о. Катлабуг о 05:22. Цим гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п. 33 Положення про прикордонний режим, затвердженого ПКМУ N? 1147 від 27.07.1998. Позивачу було роз`яснено суть вчиненого правопорушення та складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ N?374546 за ч. 1 ст. 202 КУПАП, доведено зміст протоколу, роз?яснено права ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомлено, що розгляд справи відбудеться 27.05.2025 року о 14 год. 00 хв. у приміщенні впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: м. Ізмаїл, вул. Придунайська, 284. 27.05.2025 відносно позивача було розглянуто справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 202 КУпА в його присутності, доведено зміст постанови та вручено копію під підпис. Позивач з правопорушенням був згоден, жодних доказів щодо заперечення вчинення ним правопорушення не надавав. Позивач жодним не обґрунтовує свій позов та не наводить жодних доводів, по факту виходу останнього у плавання та керування малим судном без наявності відповідного документа на право управління. Доводи позивача, щодо недотримання положень Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 18.09.2013 N? 898, при оформленні матеріалів даної справи про адміністративні правопорушення, жодним чином не підтверджені та спростовуються власноруч виконаними підписами позивача у протоколі про адміністративне порушення та постанові про притягнення до адміністративної відповідальності. Єдиний довід позивача, що був вимушений підписати протокол та постанову у зв?язку з необізнаністю своїх прав та обов?язків, тобто, сам себе змусив без стороннього впливу. Надаючи правову оцінку даному питанню, треба враховувати презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони. Правовою основою згаданої презумпції є обов?язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Вказаний обов?язок закріплений частиною 1 статті 68 Конституції України. Крім цього, обов?язок додержання законів передбачає і обов?язок їх знання. Як наслідок, у відповідності до наведеної презумпції закони повинен знати кожний. З цього положення випливає загальновідома формула, а саме - незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка детермінована частиною 2 статті 68 Конституції України. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що 24.05.2025 перед виходом на о. Катлабуг з причалу в с. Багате повідомив в телефонному режимі відповідальну особу адміністрації об?єкту базування N? 22, але виникає питання чому позивач повідомляв адміністрацію об?єкту базування в телефонному режимі, де в цей час перебувала посадова особа об?єкту базування, яка мала перевіряти порядок виходу маломірного плавзасобу, наявність документів у позивача, а також здійснити запис у службову документацію об?єкту базування N? 22. Позивач не зазначає, яким чином він здійснив вихід на о. Катлабуг, чи здійснювалося його оформлення адміністрацією об?єкту базування, чи здійснювалася перевірка: технічної справності судна; наявності устаткування та спорядження, перелічених у документах класифікаційного товариства; наявності чинних суднових документів та відповідного документа на право управління; наявності на борту індивідуальних рятувальних засобів, що відповідає кількості людей на борту; відповідності кількості людей на борту судна, що не перевищує визначену судновими документами. Також не зазначено о котрій голині було здійснено вихід на о. Катлабуг та о котрій годині про це було повідомлено відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Позивач порушив прикордонний режим, а саме здійснив вихід на о. Катлабуг в контрольованому прикордонному районі без належного оформлення адміністрацією об?єкту базування N? 22, що виразилося: в не проходженні процедури перевірки адміністрацією об?єкту базування суднових документів та відповідного документа на право управління; відсутності суднових документів та відповідного документа на право управління під час керування маломірним плавзасобом; вихід на о. Катлабуг раніше ніж було повідомлено про це відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; порушення порядку інформування відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про вихід маломірного плавзасобу. До відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) надійшла інформація від адміністрації причалу N?22 про вихід на озеро Катлабуг ОСОБА_1 спільно з однією особою на плавзасобі ЯОД0629 о 06:30 год. 24.05.2025. ОСОБА_1 вже о 05:22 24.05.2025 було виявлено прикордонним нарядом на озері Катлабуг на маломірному плавзасобі, тобто ОСОБА_1 порушив прикордонний режим та чинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 202 КУпАП, а саме здійснив вихід на озеро Катлабуг на маломірному плавзасобі без належного оформлення.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що обіймає посаду державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» та 24.05.2025 року на озері ОСОБА_2 було виявлено ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_1 , які є рибалками АРК «Придунайська Нива» та здійснили вихід на озеро на маломірному плавзасобі. В ході перевірки було встановлено, що вказані громадяни прибули на човні на причал де базується вказаний човен і де є рибоприймальний пункт і були виявлені і фіксувались порушення. А саме оглядались незаконні знаряддя лову, виловлена риба та човен. Батько та син ОСОБА_5 не заперечували виявлений факт порушення та були відсутні талон посвідчення рибалки, журнал вилучення водних біоресурсів із водоми і дозвіл на рибодобування. Вони зазначали що вийшли на воду з метою зняття орудій лову без риби. Враховуючи вказане, було складено протокол за ч. 4 ст. 85 КУпАП та поліцією проведено огляд місця події для подальшого внесення відомостей до ЄРДР.
В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягає.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача та просив відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши у попередніх судових засіданнях представника позивача, представника відповідача, свідка, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Приписами ч.2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, 24.05.2025 о 13:00 годин на відстані близько 9300 метрів від прикордонного знаку 1387 та 9400 метрів від лінії Державного кордону, ділянка відповідальності ВПС «Ізмаїл», на озері Катлабух с. Багате було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який порушив прикордонний режим, а саме здійснив вихід на маломірному плавзасобі типу «КАЮК» ЯОД 06-29 на озеро Катлабух без належного оформлення адміністрацією об`єктів базування № 22, чим порушив вимоги п. 33 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України N? 1147 «Про прикордонний режим» від 27.07.1998 року, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП.
Частина перша статті 202 КУпАП передбачає відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду.
Відповідно до ч. 1 ст. 222-1 КУпАП, органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (статті 202-203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок органу (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.
У силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003р. за №661-ІV(надалі - Закон №661-ІV).
Так, відповідно дост.1 Закону №661-ІV, на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.
Згідно зі ст. 2 Закону №661-ІV, основними функціями Державної прикордонної служби України є, зокрема, охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.
Приписами пп. 5, 9, 11 ст. 19 Закону №661-ІV визначено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами; виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття в межах своєї компетенції заходів щодо їх усунення; контроль за дотриманням прикордонного режиму.
У пп. 12-16 ст. 20 Закону №661-ІV передбачено, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, зокрема, вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України; у випадках та в порядку, передбачених законами України, розглядати справи про правопорушення, накладати стягнення або передавати матеріали про правопорушення на розгляд інших уповноважених органів виконавчої влади або судів; здійснювати адміністративне затримання осіб на підставах і на строки, визначені законами, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перетнули державний кордон України, стосовно яких прийнято в установленому порядку рішення про передачу їх прикордонним органам суміжної держави, на час, необхідний для такої передачі; здійснювати на підставах та в порядку, встановлених законодавством, візуальний огляд осіб, речей, товарів (вантажів), транспортних засобів (поверхнева перевірка), а так само особистий огляд затриманих осіб та огляд і, в разі потреби, вилучення речей, що можуть бути речовими доказами або заподіяти шкоду життю і здоров`ю людини; тримати осіб, затриманих в адміністративному порядку, в спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях.
Систему режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб встановлює Положення про прикордонний режим, затверджене Постановою КМУ від 27.07.1998р. №1147 (надалі - Положення №1147).
Так, у відповідності до Закону №661-ІV, Положення №1147, з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку КМУ встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Так, контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.
Відповідно до п. 5 Положення №1147, контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції.
Положення №1147 також врегульовано порядок обліку, тримання на об`єктах базування малих, спортивних суден, інших плавзасобів, їх випуску, плавання та пересування в територіальному морі та внутрішніх водах.
Відповідно до п. 33 Положення №1147, випуск малих, спортивних суден, інших плавзасобів у територіальне море, внутрішні води України здійснюється адміністраціями об`єктів базування після належного оформлення відповідно до правил безпечної експлуатації баз для стоянки малих суден або правил безпечної експлуатації баз для стоянки спортивних суден, погоджених органами охорони державного кордону, у зоні відповідальності яких вони розташовані.
Експлуатація об`єктів базування всіх форм власності та випуск з них малих, спортивних суден, інших плавзасобів без наявності адміністрацій об`єктів базування забороняється.
Малі, спортивні судна, інші плавзасоби можуть виходити (крім засобів розваг на воді, які виходять на відстань до 2 морських миль) у територіальне море та внутрішні води України відповідно до місцевих правил плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді за умови завчасного (не пізніше ніж за одну годину до виходу) інформування адміністраціями об`єктів базування, які ними обліковуються, відповідних підрозділів Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності яких вони розташовані.
Вихід та плавання малих, спортивних суден, інших плавзасобів після настання темної пори доби (за винятком суден, які мають у документах, що підтверджують придатність судна до плавання, відмітку про придатність судна до експлуатації в темну пору доби, та обладнання, визначене для нічного плавання Правилами судноплавства на внутрішніх водних шляхах України та Міжнародними правилами попередження зіткнень суден на морі 1972 року), а також за межі 2 морських миль без відповідних радіоелектронних засобів зв`язку та дозволу на користування ними забороняється.
Забороняється виходити за межі 2 морських миль: малим, спортивним суднам, іншим плавзасобам, що мають ефективну площу розсіювання судна, недостатню для його виявлення за допомогою радіолокаційних станцій (радарів) у діапазонах 9 і 3 ГГц (довжина хвилі 3 і 10 сантиметрів) без радіолокаційних відбивачів; малим суднам флоту рибної промисловості без технічних засобів дистанційного контролю.
Про повернення з плавання малих, спортивних суден, інших плавзасобів адміністрація об`єктів базування повинна поінформувати не пізніше ніж протягом 30 хвилин із часу повернення підрозділ Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності якого вони розташовані.
У разі неповернення в установлений час до об`єкта базування малих, спортивних суден, інших плавзасобів та відсутності інформації про їх стан і місцеперебування адміністрація об`єктів базування зобов`язана негайно поінформувати підрозділ Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності якого вони розташовані.
Капітани (судноводії) малих, спортивних суден, інших плавзасобів, випуск яких було здійснено з об`єктів базування за межами контрольованих прикордонних районів, під час виходу в територіальне море, внутрішні води України, які розташовані в контрольованих прикордонних районах, зобов`язані не пізніше ніж за 30 хвилин поінформувати підрозділ Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності якого буде здійснено такий вихід.
Правила плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді в Одеській області затверджені розпорядженням голови обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації 04 вересня 2023 року № 678/А-2023 (далі за текстом – Правила).
Відповідно до ч. 1 розділу І Правил, ці правила плавання для малих, спортивних суден і водних мотоциклів та використання засобів для розваг на воді в Одеській області (далі – Правила) встановлюють вимоги до використання на водних об`єктах малих, спортивних суден, водних мотоциклів та засобів для розваг на воді в Одеській області
У межах Одеської області ці Правила поширюються на: власників і судновласників малих і спортивних суден, водних мотоциклів, або осіб, які використовують їх на інших підставах; судноводіїв малих і спортивних суден, водних мотоциклів, членів екіпажів, а також інших осіб, що перебувають на них; власників і персонал баз для стоянки малих суден; власників і персонал баз для стоянки спортивних суден (ч. 3 розділу І Правил).
Згідно ч. 6 розділу ІІ Правил, судноводії малих суден і водних мотоциклів повинні мати документ на право управління.
Відповідно до ч. 9 розділу ІІ Правил, вихід у плавання малих і спортивних суден у контрольованих прикордонних районах (у територіальне море, на річки, які перетинають державний кордон, та на водні об?єкти, які знаходяться в межах 5 км до державного кордону) здійснюється виключно з баз для стоянки малих суден і баз для стоянки спортивних суден, актуалізований перелік та схеми (плани) розташування яких розміщені на вебсайті Одеської обласної державної адміністрації (https://oda.od.gov.ua/). Зазначений перелік містить інформацію про власника, орієнтовне місце розташування на водному шляху загального користування, відстань від орієнтирів, координати та інші примітки. Вихід у плавання риболовних суден дозволяється виключно з місць базування суден флоту рибної промисловості, актуалізований перелік та схеми (плани) розташування яких розміщені на вебсайті Одеської обласної державної адміністрації (https://oda.od.gov.ua/). Зазначений перелік містить інформацію про власника, орієнтовне місце розташування на водному шляху загального користування, відстань від орієнтирів, координати та інші примітки
Розділом VII цих Правил встановлені особливі умови плавання в межах території Одеської області.
З п.п. 3, 4, 5, 10, 11, 16 ч. 3 цього розділу Правил вбачається, що особливі умови плавання у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі: 3) Випуск малих, спортивних суден, інших плавзасобів у територіальне море, внутрішні води України здійснюється адміністраціями об`єктів базування після належного оформлення відповідно до правил безпечної експлуатації баз для стоянки малих суден або правил безпечної експлуатації баз для стоянки спортивних суден, погоджених органами охорони державного кордону, у зоні відповідальності яких вони розташовані. 4) Малі, спортивні судна, інші плавзасоби можуть виходити (крім засобів розваг на воді, які виходять на відстань до 2-х морських миль) у територіальне море та внутрішні води України відповідно до цих Правил за умови завчасного (не пізніше ніж за одну годину до виходу) інформування адміністраціями об`єктів базування, які ними обліковуються, відповідних підрозділів Державної прикордонної служби України. 5) Експлуатація об`єктів базування всіх форм власності та випуск з них малих, спортивних суден, інших плавзасобів без наявності адміністрацій об`єктів базування забороняється. 10) У районах, прилеглих до узбережжя моря, що охороняється Державною прикордонною службою України, у межах територіального моря і внутрішніх вод, де встановлено прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, випуск маломірних суден у територіальне море, внутрішні води України на відстань до 2-х морських миль від зрізу води здійснюється адміністрацією бази для стоянки згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 «Про прикордонний режим». 11) Маломірні судна, інші плавзасоби можуть виходити (крім засобів розваг на воді, які можуть виходити на відстань до 2-х морських миль) у територіальне море та внутрішні води України за умови завчасного, не пізніше ніж за одну годину до виходу, інформування адміністраціями об`єктів базування, які ними обліковуються, відповідних підрозділів Державної прикордонної служби України, у зоні відповідальності яких вони перебувають. 16) Забороняється: плавання на маломірних суднах за межами 2-х морських миль від берегової лінії без відповідних радіоелектронних засобів зв`язку та дозволу на їх користування; виходити в плавання без дозволу осіб, відповідальних за вихід (випуск) суден з баз для стоянки малих суден і баз для стоянки спортивних суден; заходити у постійно чи тимчасово закриті для плавання райони без спеціального дозволу або зупинятись у заборонених місцях; використовувати або надавати судна з метою браконьєрства та інших протиправних дій; скидати за борт відходи, сміття, інші предмети і зливати нафтопродукти; швартуватися, зупинятися, ставати на якір біля плавучих навігаційних знаків, вантажних і пасажирських причалів, пірсів, дебаркадерів (плавдоків) і під мостами.
Отже, положення Правил чітко передбачають процедуру випуску маломірних суден в Одеській області, а тому вона являється тим нормативним актом, у якому сформульовані конкретні правила поведінки для судновласників та судноводіїв.
Аналізуючи вимоги та приписи Закону України «Про Державний кордон України» Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №1147, розпорядження голови обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 04 вересня 2023 року № 678/А-2023, суд вважає, що в контрольованому прикордонному районі, до якого відноситься Ізмаїльський район, малі, спортивні судна, інші плавзасоби можуть виходити (крім засобів розваг на воді, які виходять на відстань до 2-х морських миль) у територіальне море та внутрішні води України відповідно до цих Правил за умови завчасного (не пізніше ніж за одну годину до виходу) інформування адміністраціями об`єктів базування, які ними обліковуються, відповідних підрозділів Державної прикордонної служби України, та відповідно судноводії малих суден і водних мотоциклів повинні мати документ на право управління.
Суд зауважує, дотримання вказаних правил є обов`язковим та тягар доказуванням відсутності порушення таких правил покладається виключно на позивача.
На обґрунтування своїх доводів позивач не надав суду належних та достатніх доказів, які б спростовували обставини, викладені в оскаржуваній постанові та встановлених у судовому засіданні.
Тим більш, факт порушення позивачем п. 33 Положення №1147 цілком підтверджується наданими доказами представника відповідача, зокрема наданим відео файлом і скріншотом з вказаного відео, яким доводиться факт виходу на воду позивачем до повідомлення відповідальної особи прикордонного загону, що було остаточно зафіксовано 24.05.2025 о 13:00 годин, а також показами свідка, якого було допитано у судовому засіданні. 
Доводи позивача без належного їх підтвердження є безпідставними.
Також судом не встановлені обставини щодо порушень прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №374546 від 24.05.2025 року вбачається, що в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначено про відмову від дачі пояснень відповідно до статті 63 Конституції України. В протоколі вказано, що позивача повідомлено про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 27.05.2025 о 14:00 год. Крім того, в протоколі зазначено, що зі змістом ознайомлений на зрозумілій мові, доповнень та зауважень не має, під підпис роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Примірник протоколу позивачем отримано 24.05.2025. ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення в графі підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Оскаржувана постанова винесена 27.05.2025 року в присутності ОСОБА_1 та вручена йому під підпис.
Отже, наведені доводи позивача повністю спростовуються наявними матеріалами справи.
Інші доводи позивача, як на підставу для задоволення позову не заслуговують на увагу, оскільки спростовується дослідженими судом доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду відображеній в постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19, визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Суд ухвалюючи рішення, враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи позивача у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами доводи в заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Системний аналіз зазначеного, з урахуванням приписів статей 254, 258, 268, 276, 283 КУпАП, дають підстави суду дійти висновку, що доводи позову не спростовують обставин справи, викладених в оскаржуваній постанові, а сама оскаржувана постанова винесена із дотриманням вимог чинного законодавства, як щодо розгляду справи, так і щодо змісту, а особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, було роз`яснено його права, передбачені статтями 63 Конституції України і 268 КУпАП, а факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202КУпАП є доведеним.
Враховуючи описане вище, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те посадовою особою, стягнення накладено в межах санкції ч. 1 ст. 202 КУпАП, що відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення та є мінімальним покарання згідно з санкцією статті.
Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим. 
З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оскільки судом встановлено, що оспорювана постанова відповідає вимогам законодавства, то суд не знаходить підстав для її скасування, та відповідно не вбачає підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( військової частини № НОМЕР_1 ) (місце знаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ – НОМЕР_4 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Повний текст рішення складено 11.02.2026 року.

Суддя: 	О.О.Бурнусус