ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 р. 	Справа № 520/5983/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.06.25 по справі № 520/5983/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ у Вінницькій області, апелянт), Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (далі-відповідач 2, ГУ ПФУ у Харківській області), в якій просив:
- визнати неправомірними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (Далі-Закон №1058-ІV) у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 1, та згідно з частиною 3 статті 114 Закону №1058-ІV з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу на підземних роботах, що оформлено рішенням №204950024457 віл 17.12.2024, та скасувати зазначене рішення;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Харківській області зарахувати період роботи з 02.02.1990 по 25.06.1995 та з 04.07.1995 по 31.12.1998 до пільгового стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Харківській області здійснити йому призначення пенсії на пільгових умовах з 06.02.2019 та виплатити йому пенсію за весь період з 06.02.2019.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №204950024457 від 17.12.2024 .
Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.02.1990 по 25.06.1995 та з 04.07.1995 по 31.12.1998 до пільгового стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 та повторно розглянути заяву від 12.12.2024 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду. 
Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 у справі №520/5983/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону №1058-IV.
Вказав, що позивачем не було надано до пенсійного органу пільгових довідок, а із записів трудової книжки неможливо визначити фактичну тривалість відпрацьованого часу в пільгових умовах, в тому числі, в підземних умовах, оскільки записи трудової книжки не містять інформації про наявність відпусток за власний рахунок, залучення до легкої праці, простоїв, а також даних про підземні спуски. Також відсутня інформація про проведення атестацій робочих місць. 
Пільговий стаж позивачу зараховано відповідно до інформації про спеціальний (пільговий) стаж в індивідуальних відомостях на застраховану особу. Його пільговий стаж на підземних роботах за провідними професіями становить 2 роки 6 місяців 8 днів. 
Відповідно до абз.2 ч. 3 ст. 114 Закону №1058-ІV наявність стажу на підземних роботах 2 роки 6 місяців 8 днів (01.01.1999 — 08.07.2001- робітник очисного забою) дає право на зниження пенсійного віку, встановленого ч. 1 ст. 26 цього Закону на 2 роки за наявності страхового стажу не менше 34 років на дату досягнення відповідного віку. 
Апелянт зазначив, що для підтвердження трудового та пільгового стажу приймаються лише ті відомості про періоди роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів.
Таким чином, відповідачем 1 прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відсутній необхідний пільговий стаж роботи.
Апелянт також вказав, що суд не може вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції Пенсійного фонду України (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження останнього та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість судового рішення та помилковість позиції відповідача, яка викладена в апеляційній скарзі , просив залишити апеляцію без задоволення, а судове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 у справі №520/5983/25- без змін.
Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зроблені ним у постановах від 25.06.2020 у справі №520/10521/19 та від 09.07.2020 у справі №235/7688/16-а, позивач зазначив, що чіткість та однозначність записів трудової книжки найманого працівника , які указують на те, що виконувана робота підлягає включенню до спеціального страхового стажу за Списком №1, призводить до відсутності правових підстав для витребування уточнюючих довідок.
Зауважив, що ним вживались заходи щодо надання пенсійному органу документів для призначення пенсії, але згідно з довідками від 12.10.2025 №13/18/7.6-976 та №13/8/7.6-288 архівні документи щодо діяльності та особового складу шахти «Комсомольське», шахти «Рассвет» , на яких він працював на підземних роботах, що розташовані у м. Шахтарськ Донецької області, в ході проведення антитерористичної операції знищені внаслідок пожежі.
Звернув увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а зробила такий правовий висновок: «Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах та не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
Як вбачається із копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 24 січня 1990 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.02.1990 по 25.06.1995 працював на шахті «Комсомолець Донбасу» на таких посадах : учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею, гірником підземним другого розряду з повним робочим днем під землею , гірником очисного вибою п`ятого розряду з повним робочим днем під землею ; з 04.07.1995 по 08.07.2001 працював гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «РАССВЕТ» виробничого об`єднання «Жовтеньвугілля», яку в подальшому було перейменовано у Державне відкрите акціонерне товариство «Шахта «РАССВЕТ» дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Жовтеньвугілля».
Згідно з довідкою Відокремленого підрозділу «Управління допоміжного виробництва» Державного підприємства «Шахтарськантрацит» від 12.10.2015 №13/18/7.6-976, архівні документи з основної діяльності та особового складу підприємства ДП «Шахта «Тернопольская» ш/у «Комсомольське» знищені в результаті пожежі від попадання вибухового предмета до адміністративної будівлі ДП «Шахтарськантрацит» за адресою : м. Шахтарськ вул.Крупської,20 31.07.2014 в ході проведення антитерористичної операції.
Відповідно до довідки Відокремленого підрозділу «Шахтоуправління імені 17 Партз`їзду» Державного підприємства «Шахтарськантрацит» від 12.10.2015 №13/8/7.6-288 повідомлено, що ВО «Шахтоуправління імені 17 Партз`їзду» ДП «Шахтарськантрацит» є правонаступником Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «РАССВЕТ» Державної холдингової компанії «Жовтеньвугілля» за актом приймання-передачі з 08.12.2010. Архів був розташований за адресою: м. Шахтарськ вул.Крупської,20 в адміністративній будівлі ДП «Шахтарськантрацит». 31.07.2014 в ході проведення антитерористичної операції архівні документи за цією адресою знищені в результаті пожежі від влучання вибухового пристрою. У зв`язку з цим надати довідку працівникам цього підприємства про пільговий характер роботи та про заробітну плату немає можливості (а.с.18).
12.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах.
Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області, яке рішенням №204950024457 від 17.12.2024 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1 та згідно з ч.3 ст.114 Закону №1058-ІV з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу на підземних роботах. У рішенні зазначено, що відповідно до наданих документів вік ОСОБА_1 на дату звернення 55 років, його трудовий стаж становить 33 роки 3 місяці 4 дні, з урахуванням додаткових років роботи за Списком №1 – 35 років 3 місяці 4 дні, всі періоди роботи зараховано. Заявником пільгових довідок не надано, із записів трудової книжки неможливо визначити фактичну тривалість відпрацьованого часу в пільгових умовах, в тому числі в підземних умовах, оскільки записи трудової книжки не містять інформації про наявність відпусток за власний рахунок, залучення до легкої праці, простоїв, а також даних про підземні спуски. Також відсутня інформація про проведення атестації робочих місць. Пільговий стаж зараховано відповідно до інформації про спеціальний (пільговий) стаж в індивідуальних відомостях на застраховану особу, та пільговий стаж на підземних роботах за провідними професіями становить 2 роки 6 місяців 8 днів. Повідомлено, що згідно з абз.2 ч.3 ст.114 Закону №1058-ІV за наявності стажу на підземних роботах 2 роки 6 місяців 8 днів (01.01.1999 – 08.07.2001 – робітник очисного забою), дає право на зниження пенсійного віку, встановленого ч.1 ст.26 Закону на 2 роки за наявності страхового стажу на дату досягнення відповідного віку не менше 34 років.
Не погодившись із цим рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем було протиправно не зараховано до пільгового стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 ОСОБА_1 періоди його роботи з 02.02.1990 по 25.06.1995 та з 04.07.1995 по 31.12.1998.
Суд першої інстанції зазначив, що зауваження відповідача щодо відсутності документів на підтвердження пільгового стажу є безпідставними з огляду на те, що трудовою книжкою позивача, яка відповідно до приписів ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, підтверджено спірний період роботи позивача. Вказав, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Із урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання пенсійного органу, до якого звертався позивач, повторно розглянути його заяву про призначення пенсії та вирішити питання про зарахування спірних періодів стажу з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон №1058-ІV, який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).
На час звернення позивача із відповідною заявою до відповідача щодо призначення пенсії на пільгових умовах чинними є Закон №1058-ІV і Закон №1788-ХІІ, які регулюють одні і ті самі правовідносини. Пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми закону №1058-ІV, як такий, що прийнятий пізніше у часі, а норми Закону №1788-ХІІ підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону №1058-ІV.
Відповідно до ст.8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. .
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.( ч.3 ст.24 Закону № 1058-ІV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. (ч.4 ст.24 Закону № 1058-ІV).
Згідно з пунктом «а» ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ в чинній редакції, з урахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах..
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; .
Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV у редакції Закону № 2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах..
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини 1 статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, на дату звернення до територіального органу Пенсійного фонду України вік позивача становив 55 років , його трудовий стаж становить 33 роки 3 місяці 4 дні, з урахуванням додаткових років роботи за Списком №1 – 35 років 3 місяці 4 дні; стаж на підземних роботах 2 роки 6 місяців 8 днів ( 01.01.1999 - 08.07.2001 -робітник очисного забою).
Предметом спору у цій справі є не зарахування відповідачем до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи на підземних роботах з 02.02.1990 по 25.06.1995 та з 04.07.1995 по 31.12.2998 гірником підземним з повним робочим днем під землею на шахті «Комсомолець Донбасу» та на шахті «РАССВЕТ» виробничого об`єднання «Жовтеньвугілля».
Відповідно до абзацу 1 ч.3 ст.114 Закону №1058-ІV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (надалі - Порядок №383).
Пунктом 1 Порядку №383 передбачено, що згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список № 1) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №2), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами Закону № 1058-ІV за умови досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-ХІІ.
Цей Порядок регулює застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів «а», «б» ст. 13 та ст.100 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до пунктів 3, 10 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 .
Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року №637 ( далі-Порядок № 637).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У зазначений спірний періоди роботи позивача були чинними : Список №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, який був чинним до 11.03.1994 ; Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, що діяв з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року.
Згідно з підрозділом 1 «Підземні роботи» розділу 1 «Гірничі роботи» Списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 правом пільгового пенсійного забезпечення користуються усі працівники , інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних та нерудних копалин, у геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також усі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку тощо)).
До Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1992 №162 належать всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень (розділ І «Гірничі роботи», підрозділ 1 пункт а) 1010100а)
Копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 підтверджено, що у період з 02.02.1990 по 25.06.1995 він працював на шахті «Комсомолець Донбасу» учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею, гірником підземним другого розряду з повним робочим днем під землею , гірником очисного вибою п`ятого розряду з повним робочим днем під землею ; з 04.07.1995 по 08.07.2001 - працював гірником очисного вибою з повним робочим днем під землею на шахті «РАССВЕТ» виробничого об`єднання «Жовтеньвугілля», яку в подальшому було перейменовано у Державне відкрите акціонерне товариство «Шахта «РАССВЕТ» дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Жовтеньвугілля».
Колегія суддів зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 , яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, містить всі відомості, необхідні для зарахування вищезазначених періодів до пільгового стажу за Списком № 1, виправлень чи закреслень трудова книжка не містить, а тому підстави для додаткового підтвердження стажу позивача відповідно до Порядку № 637 відсутні. 
Щодо доводу апелянта про відсутність інформації про проведення атестації робочих місць колегія суддів зазначає наступне.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно зі ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. 
Отже, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, який підлягає врахуванню колегією суддів відповідно до ст.242 КАС України.
Щодо доводів апелянта про відсутність у позивача пільгових довідок, що уточнюють особливий характер роботи, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 , яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, містить всі відомості, необхідні для зарахування спірних періодів до пільгового стажу за Списком № 1, а тому підстави для додаткового підтвердження стажу позивача відповідно до п.20 Порядку № 637 відсутні. 
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до записів трудової книжки позивача в період з 02.02.1990 по 25.06.1995 він працював на шахті «Комсомолець Донбасу», а з 04.07.1995 по 08.07.2001 - на шахті «РАССВЕТ» виробничого об`єднання «Жовтеньвугілля», що знаходяться у м.Кіровське Донецької області.
Ця територія з 07.04.2014 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи довідок Державного підприємства «Шахтарськантрацит» від 12.10.2015 №13/8/7.6-288 та №13/18/7.6-976 архів шахт, в яких працював позивач, був розташований за адресою: м. Шахтарськ вул.Крупської,20 в адміністративній будівлі ДП «Шахтарськантрацит». 31.07.2014 в ході проведення антитерористичної операції архівні документи за цією адресою знищені в результаті пожежі від влучання вибухового пристрою. У зв`язку з цим надати довідку працівникам цього підприємства про пільговий характер роботи та про заробітну плату немає можливості (а.с.18).
З цього приводу колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду, зроблений ним у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17.
У цій постанові Верховний Суд зазначив про застосування так званих «намібійських винятків» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Колегія суддів Верховного Суду у цій справі звернула увагу на позицію Європейського суду з прав людини, який розвиває цей принцип у своїй практиці, наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Колегія суддів зазначає, що знищення архівних документів в результаті пожежі від влучання вибухового пристрою під час проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території не може порушувати право позивача на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, гарантоване Конституцією України. Це право підлягає захисту незважаючи на політичні обставини , які склались у державі. Вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача 1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо доводу апелянта про втручання судом першої інстанції в дискреційні повноваження пенсійного органу колегія суддів зазначає наступне.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Таким чином, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у справі № 520/5983/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін