ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.03.2026 Справа № 914/248/26 
Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Знетиняк Д.В.,
розглянувши матеріали справи за позовом: Акціонерного товариства “Ідея Банк”, м. Львів
до відповідача: Фізичної особи–підприємця Осіпчук Олександра Миколайовича, м. Баранівка Баранівського району Житомирської області
про: стягнення заборгованості за кредитним договором № КБ03.00602.011683776 від 11.03.2025 в розмірі 166 535,79 грн.

Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:
На адресу Господарського суду Львівської області в систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Акціонерного товариства “Ідея Банк” до відповідача: Фізичної особи–підприємця Осіпчук Олександра Миколайовича про стягнення заборгованості за кредитним договором № КБ03.00602.011683776 від 11.03.2025 в розмірі 166 535,79 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026, справу № 914/248/26 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.02.2026, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 03.03.2026. 
03.03.2026 за вх. № 6095/26 від відповідача поступило на адресу суду в систему «Електронний суд» клопотання, що з метою уточнення з позивачем суми основного боргу та з метою укладення мирової угоди між сторонами, відповідач просить надати час та відкласти розгляд справи.
10.02.2026 представником позивача подано на адресу суду в систему “Електронний суд” клопотання про долучення доказів з додатками за вх. № 3717/26.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.03.2026, судове засідання з розгляду справи по суті відкладено на 25.03.2026.
25.03.2026 представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).
25.03.2026 представником позивача подано на адресу суду в систему «Електронний суд» заяву з додатками за вх. № 8504/26. У вказаній заяві позивач зазначає про те, що 02.03.2026 ФОП Осіпчук О.М. звернувся до суду з клопотанням, у якому просив суд, зокрема, відкласти розгляд справи з метою надання йому можливості укладення мирової угоди між сторонами. З огляду на згадане вище, після отримання Позивачем відповідної заяви, АТ «Ідея Банк» не заперечувало проти мирного врегулювання спору та сформувало Відповідачу відповідну Лояльну пропозицію, однак, як зазначає позивач, Відповідачем така залишилась без розгляду та задоволення. Відтак, позивач повідомляє про те, що станом на 24.03.2026 заявлена до стягнення у даній справі заборгованість за Кредитним договором залишилася не оплаченою Відповідачем та становить 166 535,79 грн. АТ «Ідея Банк» просить суд проводити розгляд даної справи за відсутності повноважного представника Позивача, позовні вимоги у справі № 914/248/26 підтримує повністю та просить суд задовольнити такі.
25.03.2026 представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, вимог ухвали суду від 02.02.2026 не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).
Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 25.03.2026 не здійснюється.
Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до частин третьої та сьомої ст.120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу в його електронний кабінет (докази містяться в матеріалах справи).
Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.
Процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.
За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18).
Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2026 відповідачем подано на адресу суду в систему «Електронний суд» клопотання (за вх. № 6095/26) про відкладення розгляду справи для уточнення основної суми боргу та з метою укладення мирової угоди між сторонами.
З огляду на вказане вище, відповідач повідомлявся завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи № 914/248/26 Господарським судом Львівської області.
Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.
Таким чином, в розумінні ст. ст. 120, 122, 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
З огляду на викладене, суд встановив, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання сторонами своїх доводів, заперечень, відзиву, доказів тощо, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.
Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Беручи до уваги те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами, у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів. 
Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.
Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.
В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.
Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/248/26. 

Позиція позивача.
Позов обґрунтовано тим, що 11.03.2025 сторони у справі уклали кредитний договір № КБ03.00602.011683776, згідно із яким позивач (кредитор) зобов`язався надати відповідачу (позичальнику) кредитні кошти на поповнення обігових коштів в сумі 150 000,00 грн. зі сплатою фіксованих процентів 0,01 % річних, зі строком користування по 11.03.2028 (включно). 
Позивач свої зобов`язання виконав належним чином та перерахував на поточний рахунок позичальника (який відкривається автоматично з підписанням кредитного договору) суму кредиту. Однак, відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № КБ03.00602.011683776 від 11.03.2025 не виконав, на претензію не відповів, у результаті чого станом на момент подання позовної заяви до суду утворилася заборгованість на загальну суму 166 535,79 грн., з них: 136 579,93 грн. - основна заборгованість, 7,63 грн. - прострочені проценти, 29 948,23 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Таким чином, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 166 535,79 грн. заборгованості, з яких: 136 579,93 грн. - основна заборгованість, 7,63 грн. - прострочені проценти, 29 948,23 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, а також витрати зі сплати судового збору.

Позиція відповідача.
В судові засідання з розгляду даної справи відповідач не забезпечив явки повноважного представника, вимог ухвали суду від 02.02.2026 не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно повідомлявся про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).
Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу в його електронний кабінет (докази містяться в матеріалах справи).
Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.
Таким чином, відповідач у даній справі повідомлявся судом завчасно та належним чином про дату, час і місце розгляду даної справи, в розумінні ст.ст. 120, 122, 242 ГПК України.
Відповідач у визначеному законом порядку не заперечив проти позову, не скористався своїми процесуальними правами, визначеними ГПК України.
Крім того, явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою, як вбачається із ухвал Господарського суду Львівської області, що постановлені у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, суд встановив наступне.
11.03.2025 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (за договором – кредитор, позивач у справі) та Фізичною особою- підприємцем Осіпчук Олександром Миколайовичем (за договором – позичальник, відповідач у справі) укладено кредитний договір № КБ03.00602.011683776 (надалі – Кредитний договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти на поповнення обігових коштів в сумі 150 000,00 грн. зі сплатою фіксованих процентів 0,01 % річних, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_1 (який відкривається автоматично з підписанням Кредитного договору), зі строком користування по 11.03.2028 включно.
Згідно з п. 2.1. договору, банк видає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту – 150 000,00 грн.; ціль кредиту – поповнення обігових коштів; процентна ставка – фіксована, 0,01 % річних; комісія за видачу кредитних коштів – 1,1% від суми кредиту; комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 2,99 % від суми кредиту; термін повернення кредиту – по 11.03.2028 (включно); порядок видачі кредиту – перерахунок коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 ; графік повернення кредиту – Додаток №1 до договору кредиту. 
Пунктами 2.4. та 2.5. Договору сторони погодили, що кредит видається на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку позичальника. 
Позивач повністю виконав свої зобов'язання за укладеним Кредитним договором, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжною інструкцією № 3734375 від 11.03.2025 на суму 150 000,00 грн., яка долучена позивачем до матеріалів справи.
Відповідно п. 3.1.1. Кредитного договору комісія за видачу кредитних коштів утримується Банком з суми кредиту в день видачі кредитних коштів.
Згідно п. 3.1.2 Кредитного договору комісія за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати надання кредиту та сплачується Позичальником щомісячно в терміни та в розмірах, вказаних у Графіку щомісячних платежів, який наведений в Додатку №1 до даного договору (надалі – Графік щомісячних платежів, Графік платежів, Графік). Базою для нарахування комісії є початкова сума кредиту.
Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору, датою видачі кредитних коштів є день списання коштів з позичкового рахунку Позичальника.
Згідно до п. 3.2. Кредитного договору, проценти нараховуються два рази на місяць за методом «факт/факт».
Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору, базою для нарахування процентів є залишок заборгованості за кредитом.
Згідно п. 3.4. Графік платежів Позичальника за Договором кредиту в розрізі сум погашення кредиту, процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості є невід`ємною частиною Договору кредиту. Нарахування процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення всієї заборгованості за Договором кредиту, а також у інших випадках, передбачених цим Договором або законом.
Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути Банку Кредит у повному обсязі в порядку і в терміни, передбачені цим Договором.
Згідно п. 4.2. Кредитного договору, Позичальник повертає кредит разом з процентами та щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості до дня/числа кожного місяця, згідно з Графіком.
Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору, Позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку № НОМЕР_1 грошових коштів у сумі, необхідній для сплати щомісячних платежів згідно Графіку.
Пунктом 8.2. Договору сторони погодили, що позовна давність за цим договором, встановлюється сторонами тривалістю у 20 (двадцять) років. 
Згідно п. 5.2.5. Кредитного договору, Банк має право відмовити у видачі Позичальнику Кредиту або його частини та/або вимагати дострокового повернення Кредиту у наступних випадках, зокрема, невиконання/неналежного виконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим Договором; невиконання грошових зобов`язань за Договором.
При цьому датою, з якої у Банку виникає право вимагати у Позичальника погашення заборгованості за цим Договором в повному обсязі, є наступний банківський день за днем, коли Банку стало відомо про хоча б один з зазначених у п. 5.2.5. цього Договору фактів. Банк письмово повідомляє Позичальника у випадку прийняття рішення про відмову від виплати Кредиту з зазначених вище підстав. Сторони домовилися, що виникнення зобов`язання Позичальника достроково повернути Кредитору всю заборгованість за цим Договором згідно п. 5.2.5. цього Договору, тягне за собою виконання всіх передбачених цим Договором платіжних зобов`язань Позичальника в строк або термін, що зазначений у відповідній вимозі Банку, яка направляється Позичальнику в порядку, передбаченому п. 12.1. цього Договору. У випадку порушення Позичальником встановленого у відповідній вимозі строку або терміну для погашення всієї заборгованості за цим Договором кінцевий термін погашення кредиту вважається таким, що настав, та Позичальник зобов`язаний не пізніше наступного банківського дня після закінчення такого строку або терміну, зазначеного у відповідній вимозі, погасити кредит, нараховані проценти, комісії та інші платежі, встановлені цим Договором.
ФОП Осіпчук Олександр Миколайович отримав кредит на суму 150 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 3734375 від 11.03.2025 на суму 150 000,00 грн. Згідно довідки-розрахунку, заборгованість ФОП ФОП Осіпчук Олександр Миколайович за кредитним договором № КБ03.00602.011683776 від 11.03.2025 станом на 07.01.2021 становить 166 535,79 грн., з них: 136 579,93 грн. - основна заборгованість, 7,63 грн. - прострочені проценти та 29 948,23 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту.
Останню сплату Відповідачем/зарахування по Кредитному договору здійснено 11.07.2025.
Позивачем, у зв`язку із невиконанням умов Кредитного договору, на адресу Відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань за вих. № 12.4.2/КБ.03.00602.011683776 від 02.12.2025. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення вище вказаної вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану по день повного погашення заборгованості та інші платежі за Кредитним договором. Також Відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за Кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги АТ «Ідея Банк» будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із Відповідача заборгованості за Кредитним договором на власний вибір позивача.
Докази скерування 05.12.2025 такої вимоги на адресу відповідача, містяться в матеріалах справи.
Однак, відповіді на вказану вимогу позивач не отримав. 
Заборгованість Відповідача також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 07.01.2026, які долучені до матеріалів справи.
Станом на дату подання позовної заяви до суду, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений Кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.
Відтак, станом на дату ухвалення рішення у даній справі, позивач просить стягнути з відповідача 136 579,93 грн. основної заборгованості, 7,63 грн. - прострочені проценти, 29 948,23 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, а також витрати зі сплати судового збору.
Висновки суду. 
Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною першою статті 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. 
Тобто нормами процесуального права позивачу надано право за певних умов вибирати між господарськими судами, яким підсудна справа. 
Водночас відповідно до частини 1 статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. 
Правила статті 532 Цивільного кодексу України застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. 
У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.
У п. 8.3. кредитного договору № КБ03.00602.011683776 від 11.03.2025 зазначано, що сторони підтверджують, що цей договір виконується за місцем знаходження банку: 79008, місто Львів, Галицький район, вулиця Валова, 11, та у випадку спору між сторонами за цим договором, позов може пред`являтися також за місцем виконання договору. 
У позовній заяві, АТ “Ідея Банк” при зверненні до суду із даним позовом, визначаючи територіальну підсудність справи у Господарському суду Львівської області, покликається на місце виконання кредитного договору - у Львівській області. 
Відтак, спір у цій справі виник з договору, в якому визначено місце його виконання. 
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини. 
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є кредитний договір № КБ03.00602.011683776 від 11.03.2025. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним вище договором та перерахував відповідачу кредитні кошти за договором у розмірі 150 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 3734375 від 11.03.2025, яку позивачем долучено до матеріалів справи.
Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно із частинами 1, 3 статті 10561 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. 
Сторони досягли домовленості про те, що процента ставка за договором є фіксованою та становить 0,01% річних. Проценти нараховуються два рази на місяць за методом “факт/факт”. Базою для їх нарахування є залишок заборгованості за кредитом.
Крім цього, сторони домовились про встановлення у договорі комісії за видачу кредитних коштів, а саме 1,1% від суми кредиту, а також комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% від суми кредиту. 
Умовами п. 3.1. договору, позичальник сплачує банку вказані у п. 2.1. комісії в наступному порядку: 3.1.1. комісія за видачу кредитних коштів утримується банком в день видачі кредитних коштів, що зараховується на поточний рахунок позичальника в банку, вказаний в п.2.1.7. та п.2.3.; 3.1.2. комісія за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати надання кредиту та сплачується позичальником щомісячно в терміни та в розмірах, вказаних у графіку щомісячних платежів, який наведений в додатку №1 до даного договору (далі – “графік”). Базою для нарахування комісії є початкова сума кредиту. 
Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним у термін по 11.03.2028 включно.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Нормою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач не дотримався виконання своїх обов`язків за договором та допустив прострочення по сплаті платежів, передбачених у графіку щомісячних платежів за кредитним договором. 
Вказана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою -розрахунком станом на 07.01.2026.
У зв`язку із наведеним, позивачем 05.12.2025 направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань за вих. № 12.4.2/КБ.03.00602.011683776 від 02.12.2025. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення вище вказаної вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану по день повного погашення заборгованості та інші платежі за Кредитним договором. Також Відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за Кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги АТ «Ідея Банк» будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із Відповідача заборгованості за Кредитним договором на власний вибір позивача.
Факт надіслання вказаної вимоги на адресу відповідача підтверджується наявним в матеріалах справи списком згрупованих відправлень Укрпошта від 05.12.2025. 
Однак, відповіді на вказану вимогу позивач не отримав. Заборгованості відповідач не погасив.
Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
Слід зауважити, що сторони у договорі також передбачили право позивача вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів у разі неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. 
Суд зазначає, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. 
При цьому, у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №916/1950/16 (916/4694/15). 
У вимозі Акціонерного товариства "Ідея Банк" за вих. № 12.4.2/КБ.03.00602.011683776 від 02.12.2025, направленій відповідачу 05.12.2025, позивач встановив тридцятиденний строк від дня надіслання вимоги для дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії за договором. 
Такими діями позивач змінив строк виконання кредитного зобов`язання. 
Судом встановлено, що відповідач не дотримався обов`язку щодо повернення грошових коштів у визначений вимогою строк, що свідчить про прострочення ним виконання зобов`язань за договором.
Згідно із наданими позивачем розрахунками, станом на 07.01.2026, у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором № КБ03.00602.011683776 від 11.03.2025, а саме: 136 579,93 грн. - основна заборгованість, 7,63 грн. - прострочені проценти, 29 948,23 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту.
Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
За приписами статей 525, 526 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення 136 579,93 грн. основної заборгованості, 7,63 грн. - прострочені проценти та 29 948,23 грн. - простроченої плати за обслуговування кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Кредитний договір укладений між сторонами недійсним чи неукладеним не визнавався, відтак заборгованість, яка виникла згідно нього, підлягає стягненню. 
На час ухвалення судом рішення у справі, доказів погашення заборгованості сторонами не подано.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Стандарт доказування “вірогідності доказів” на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами, наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Відповідач не спростував позовних вимог, протилежного суду не довів.
Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 136 579,93 грн. основної заборгованості, 7,63 грн. - прострочені проценти, 29 948,23 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, є обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню у заявленому до стягнення розмірі.

Судові витрати.
Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.1 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.
Відповідно до матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 2 662,40 грн., із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору за подання до суду в електронній формі процесуальних документів, що підтверджується платіжною інструкцією № 2776383 від 09.01.2026 року .
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи наведене, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 2 662,40 грн. 
Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178, ч. 1 ст. 202, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч.3 ст.222, ст.ст. 236-241, 242, 252, 327 ГПК України, суд –

УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з відповідача: Фізичної особи–підприємця Осіпчук Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь позивача: Акціонерного товариства “Ідея Банк” (79008, м. Львів, вул. Валова, буд. 11; код ЄДРПОУ 19390819) 136 579,93 грн. основної заборгованості, 7,63 грн. - прострочені проценти, 29 948,23 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту, та 2 662,40 грн. понесених витрат на сплату судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.
4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Долінська О.З.