Справа № 496/5307/25
Провадження 2/522/2270/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

24 березня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
В С Т А Н О В И В:
18.08.2025 року представник позивача звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 27.08.2025 року матеріали вказаної позовної заяви передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси оскільки згідно до матеріалів справи, місцем реєстрації відповідачки  ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , що за територіально- адміністративним поділом м. Одеси відноситься до підсудності Приморського районного суду м. Одеси. 
За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В.
Позивач обґрунтовує позов тим, що 03.04.2008 року між банком та позичальником було укладено кредитний договір № 800003541 на суму 240 000,00 доларів США. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за цим договором, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.06.2010 року (справа № 6-762/10) з Відповідача було стягнуто суму основної заборгованості у розмірі 3 227 912,65 грн. Оскільки зазначене судове рішення залишається невиконаним, а грошове зобов`язання не припинилося, Позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України та відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду, нараховує Відповідачу суми за весь час прострочення виконання судового рішення. Зокрема, за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року (з урахуванням строків позовної давності та карантинних обмежень) сума нарахувань становить 1 303 902,97 грн, що включає в себе 3 % річних у розмірі 251 590,32 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 052 312,65 грн. Обґрунтовуючи правомірність нарахувань після закінчення строку кредитування та в межах виконавчого провадження, Позивач зазначає, що заборгованість за ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка не обмежується умовами самого договору після набрання рішенням суду законної сили, а тому просить суд стягнути зазначену суму та судові витрати з Відповідача.
Ухвалою суду від 10.10.2025 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду.
28.01.2026 року від позивача до суду надійшла заява про долучення доказів.
23.03.2026 року від позивача до суду надійшла заява щодо строків розгляду справи.
26.03.2026 року від позивача до суду надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи. 
У судове засідання призначене на 24.03.2026 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Суд з урахуванням позиції позивача щодо дотримання строків розгляду справи вбачає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.
Судом встановлено, що позивач зазначає, що 03.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 800003541 на суму 240 000,00 доларів США. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.06.2010 року у справі № 6-762/10 з ОСОБА_1 як боржника було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 3 227 912,65 грн. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що вказане судове рішення станом на момент звернення з позовом залишається невиконаним, що свідчить про триваюче порушення грошового зобов`язання. Внаслідок невиконання судового рішення та з огляду на положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, Позивач нарахував боржнику 3 % річних у сумі 251 590,32 грн та інфляційні втрати у сумі 1 052 312,65 грн за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, що в сукупності становить 1 303 902,97 грн. Позивач наголошує, що нарахування вказаних сум є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка застосовується незалежно від вини боржника та діє до моменту фактичного виконання зобов`язання, а розрахунок проведено з урахуванням строків позовної давності, продовжених на період дії карантинних заходів в Україні.
Враховуючи процесуальну поведінку сторін суд дослідив обставини по вказаній справі з реєстру судових рішень та встановив наступні обставини. 
03 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 800003541 на суму 240 000,00 доларів США. Одночасно того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між тими ж сторонами укладено іпотечний договір № 800003541-И, предметом якого стала квартира АДРЕСА_2 .
16 березня 2010 року Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором.
03 червня 2010 року Новозаводським районним судом м. Чернігова на підставі вказаного рішення третейського суду видано виконавчий лист № 6-762/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 3 227 912,65 грн та судових витрат у розмірі 99,41 грн. У виконавчому листі зазначено строк його пред`явлення до виконання — до 17 березня 2013 року.
14 травня 2010 року за адресою спірної квартири зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 .
2011–2015 роки — виконавчий лист № 6-762/10 неодноразово пред`являвся банком до примусового виконання та повертався стягувачу на підставі пункту 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» з відповідним зазначенням у постановах державного виконавця строку повторного пред`явлення. Зокрема: постановою від 04.03.2011 та від 24.06.2011 виконавчий документ повернуто стягувачу; постановою від 25.12.2012 — повернуто із зазначенням строку повторного пред`явлення до 25.12.2013; постановою від 23.12.2013 — повернуто із зазначенням строку до 23.12.2014; постановою від 25.05.2015 — повернуто із зазначенням строку до 25.05.2016.
19 січня 2011 року за тією ж адресою спірної квартири зареєстровано місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
05 серпня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» у межах строку повторного пред`явлення, визначеного постановою виконавця від 25.05.2015 (до 25.05.2016), звернулося із заявою про відкриття виконавчого провадження.
07 серпня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі — ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області) Кравцем О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48359557, а також постанову про арешт усього рухомого та нерухомого майна боржниці.
21 травня 2018 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Бондарем В.Я. постановлено ухвалу у справі № 6-762/10 (провадження № 6/522/422/18), якою задоволено подання головного державного виконавця та надано дозвіл на примусове проникнення державного виконавця до квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 .
17 грудня 2018 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Бондарем В.Я. постановлено ухвалу про виправлення описки у резолютивній частині ухвали від 21.05.2018 в частині правильного зазначення адреси квартири.
2019 рік — у рамках виконавчого провадження № 48359557 державним виконавцем здійснено опис та арешт квартири, проведено її незалежну оцінку (вартість визначено на рівні 4 564 140 грн), а також організовано проведення трьох електронних торгів через Одеську філію ДП «СЕТАМ»: 17.05.2019 (стартова ціна 4 564 140 грн), 27.06.2019 (3 651 312 грн) та 07.08.2019 (3 194 898 грн) — жодні з них не відбулися.
19 серпня 2019 року державний виконавець повідомив ПАТ «Альфа-Банк» про те, що треті електронні торги не відбулися, та запропонував вирішити питання про залишення нереалізованого майна за стягувачем.
02 вересня 2019 року від АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про надання згоди на залишення за банком квартири за ціною третіх торгів — 3 194 898 грн.
06 вересня 2019 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Журавльовим Є.Ю. складено акт та винесено постанову про передачу квартири стягувачу — АТ «Альфа-Банк» — в рахунок погашення боргу.
16 грудня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 перереєстровано на користь АТ «Альфа-Банк» на підставі застереження іпотечного договору від 03.04.2008 та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 3858, виданого 30.09.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е.
Лютий 2019 року — ОСОБА_1 звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова зі скаргою на дії державних виконавців, оскаржуючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2015 та постанову про передачу майна від 06.09.2019.
30 січня 2020 року Новозаводський районний суд м. Чернігова задовольнив скаргу ОСОБА_1 , визнав дії державних виконавців неправомірними та скасував обидві постанови.
02 вересня 2020 року Чернігівський апеляційний суд за апеляційними скаргами АТ «Альфа-Банк» та ВПВР скасував ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.01.2020 та відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 , встановивши, що виконавчий лист пред`являвся до виконання в межах встановлених строків, а дії державних виконавців відповідали вимогам законодавства.
Січень 2020 року — АТ «Альфа-Банк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою, та зняття з реєстраційного обліку (справа № 522/99/20).
19 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси (суддя Бондар В.Я.) відмовив у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк», встановивши, що відповідачі на законних підставах постійно проживали у квартирі, доказів наявності у них іншого житла не надано, а спірна квартира є їхнім житлом у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
13 липня 2023 року Одеський апеляційний суд частково змінив рішення суду першої інстанції шляхом доповнення мотивувальної частини, зазначивши зокрема, що оскільки спірна квартира придбана попереднім власником не лише за кредитні, а й за особисті кошти, виселення мешканців без надання іншого житла є неможливим; в іншій частині рішення залишено без змін.
08 жовтня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду залишив касаційну скаргу АТ «Сенс Банк» без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 та постанову Одеського апеляційного суду від 13.07.2023 — без змін, підтвердивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.
18 серпня 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 нарахованих за статтею 625 ЦК України 3% річних у розмірі 251 590,32 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 052 312,65 грн за період з 02.04.2017 по 23.02.2022, посилаючись на тривале невиконання рішення суду від 03.06.2010, що становить у сукупності 1 303 902,97 грн.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про недостовірність та невідповідність наданого позивачем розрахунку встановленим у справі обставинам, що виключає можливість покласти його в основу судового рішення про задоволення позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджено, що 06 вересня 2019 року державним виконавцем складено акт та винесено постанову про передачу квартири АДРЕСА_2 стягувачу — АТ «Альфа-Банк» — в рахунок погашення боргу за ціною третіх торгів у розмірі 3 194 898,00 грн. 16 грудня 2019 року право власності на вказане нерухоме майно перереєстровано на користь АТ «Альфа-Банк» на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 3858, виданого приватним нотаріусом Чапським А.Е. Наведені обставини свідчать про те, що грошове зобов`язання боржника перед стягувачем було погашено в натуральній формі шляхом передачі майна, вартість якого склала 3 194 898,00 грн, що є співмірною із сумою основної заборгованості, стягнутої рішенням суду від 03.06.2010 у розмірі 3 227 912,65 грн.
Підставою виникнення права власності є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 3858, видане 30 вересня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А. Е.
Водночас позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року, тобто за період, що включає час після фактичної передачі майна стягувачу, посилаючись на тривале невиконання судового рішення. Суд вважає таку позицію такою, що суперечить матеріалам справи, оскільки відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, застосовується виключно до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Факт передачі нерухомого майна в рахунок погашення боргу у вересні 2019 року свідчить про виконання зобов`язання в цій частині, що унеможливлює подальше нарахування будь-яких сум на підставі зазначеної норми.
Суд також враховує процесуальну поведінку позивача під час розгляду справи, яка заслуговує на окрему правову оцінку. Представник АТ «Сенс Банк» жодного разу не з`явився у судові засідання, незважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце їх проведення. При цьому позивач не лише ухилявся від особистої участі у розгляді справи, але й виклав обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, в обсязі, явно недостатньому для повного та об`єктивного з`ясування дійсних правовідносин між сторонами. Зокрема, у поданій позовній заяві позивач свідомо не зазначив того факту, що ще у вересні 2019 року набув право власності на предмет іпотеки — квартиру боржниці — в рахунок погашення заборгованості за тим самим кредитним договором, на підставі якого ним заявлено позовні вимоги у цій справі. Ця обставина не є випадково упущеною, оскільки є юридично визначальною для оцінки правомірності нарахувань за статтею 625 ЦК України та безпосередньо впливає на наявність чи відсутність підстав для задоволення позову.
На переконання суду, така поведінка позивача свідчить про умисне приховування обставин, що спростовують заявлені вимоги, з метою отримання судового рішення про стягнення грошових коштів понад те, що вже було фактично отримано на виконання зобов`язання у формі нерухомого майна. Подібні дії є несумісними з принципами добросовісності, розумності та справедливості, закріпленими статтею 3 ЦК України, а також суперечать вимогам статті 43 ЦПК України щодо добросовісного користування процесуальними правами. Пред`явлення вимог про стягнення нарахувань на суму боргу без урахування вартості майна, вже отриманого в рахунок погашення цього боргу, є по суті спробою подвійного стягнення з боржника, що є неприпустимим та не підлягає судовому захисту.
З огляду на викладене, суд визнає наданий позивачем розрахунок заборгованості недостовірним доказом, який складено без урахування обставин, встановлених матеріалами справи, а саме — факту передачі та реєстрації права власності на нерухоме майно стягувачу в рахунок погашення боргу. Твердження позивача про тривале невиконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.06.2010 спростовується сукупністю досліджених судом доказів, у тому числі відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» з 16 грудня 2019 року, а тому підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 251 590,32 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 052 312,65 грн немає.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко
У зв`язку з проходженням суддею підготовки для підтримання кваліфікації суддів місцевих загальних судів, повний текст рішення складено 13 квітня 2026 року.
Суддя        А.В. Науменко

24.03.26