ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 200/6795/20-а	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Шлай А.В., 
за участю секретаря судового засідання Бурової А.Ю. 
за участю:
представника відповідача: Левчук О.В.,
представника відповідача: Єгорова А.Є.,
представника відповідача: Голуб О.С.,
представника позивача: Благодір Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Дніпрі апеляційні скарги Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Донецькій області, Приватне акціонерне товариство «Єнакіївський металургійний завод» 
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.04.2024, (суддя суду першої інстанції Волгіна Н.П.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, в адміністративній справі №200/6795/20-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Головного управління ДПС у Донецькій області , Державної казначейської служби України у м.Києві , Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків , Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені,

УСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Єнакіївський металургійний завод", звернувся 20.07.2020 року до Донецького окружного адміністративного суду до відповідачів: Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (Відповідач-5), (з врахуванням зміни розміру позовних вимог 18.02.2021 року) просив (а.с. 1-6 т.1, 185-206 т.3):
- визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної податкової служби щодо не відображення інформації про суму узгодженого бюджетного відшкодування у загальному розмірі 257 972 816грн відповідно до заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014, січень, травень, червень 2015 в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування;
- поновити строки звернення до суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості за період з 03.04.2015 року по 18.02.2018;
- стягнути з Державного бюджету України заборгованість з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, лютий, травень та червень 2015 року в сумі 271 346 310 грн та пеню, нараховану на суму такої заборгованості, в розмірі 499 627 539 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної податкової служби щодо не відображення інформації про суму узгодженого бюджетного відшкодування у загальному розмірі 257 972 816грн відповідно до заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014, січень, травень, червень 2015 в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Вважає, що наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України заборгованість з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, лютий, травень та червень 2015 року в сумі 271 346 310 грн та пеню, нараховану на суму такої заборгованості, в розмірі 499 627 539 грн, оскільки бездіяльність органів державної влади щодо здійснення бюджетного відшкодування порушує право позивача на мирне володіння майном, що передбачене ст.1 Першого протоколу Європейської конвенції. Вказує, що право позивача на отримання бюджетного відшкодування в сумі 271 346 310 грн було підтверджено актами камеральних перевірок, а саме акт камеральної перевірки бюджетного відшкодування за грудень 2014 року від 19.02.2015 №31/28-03-47/00191193, акт камеральної перевірки бюджетного відшкодування за лютий 2015 року від 09.04.2015 №125/28-03-47/00191193, акт камеральної перевірки бюджетного відшкодування за червень 2015 року від 07.08.2015 №52/28-03-40. 
Позивач вказує, що причинами пропуску строку звернення до суду у цій справі є триваюча процедура судового оскарження, неефективний захист порушеного права позивача судами, невизначений статус суми бюджетного відшкодування, існування послідовної судової практики Верховного Суду, за якою строк звернення до суду обчислюється з моменту фактичного здійснення бюджетного відшкодування. 
Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 13.04.2021 року позовні вимоги задовольнив частково (а.с. 127-133 т.4):
- стягнув з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь “ПАТ “ЄМЗ” суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2014 року, лютий 2015 року, травень 2015 року та червень 2015 року у розмірі 164 655 629,95 грн та пеню у розмірі 287 612 767,05 грн;
- зобов`язав Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків провести документальну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану ПАТ “ЄМЗ” (у декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року);
- в задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 19.07.2021 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.04.2021 року у справі № 200/6795/20-а скасував; позов ПАТ “ЄМЗ” задовольнив частково:
- визнав протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо повернення з Державного бюджету суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість ПАТ “ЄМЗ” за грудень 2014 року, лютий, травень, червень 2015 року;
- стягнув з Державного бюджету України на користь ПАТ “ЄМЗ” суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390грн, за лютий 2015 року в розмірі 107 477955грн, за травень 2015 року в розмірі 70 033 398 грн, за червень 2015 року в розмірі 62 816 567 грн;
- стягнув з Державного бюджету України на користь ПАТ “ЄМЗ” пеню за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 12 155 110,20 грн, за лютий 2015 року в розмірі 109 178 107,73 грн, за травень 2015 року в розмірі 25 836479, 62 грн, за червень 2015 року в розмірі 23 174 071,22 грн;
- в задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Верховний Суд постановою від 13.07.2023 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.04.2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021 року скасував, справу № 200/6795/20-а направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
У цій постанові Верховний Суд вказав на те, що платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 15.08.2023 року передав справу до Господарського суду Донецької області, в провадженні якого перебувала справа №905/1055/19 про банкрутство ПАТ “ЄМЗ”.
Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 31.10.2023 року ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 15.08.2023 року скасовував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.
03.01.2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла додаткова заява/клопотання від представника Позивача про поновлення строків звернення до суду (а.с. 194-204 т.8).
Позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із вимогами про стягнення з Державного бюджету України на користь Позивача заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, лютий, травень та червень 2015 року в сумі 271 346 310грн та пені, нарахованої на суму такої заборгованості, та поновити строк звернення до суду. Посилається на те, що Верховний Суд у постанові від 13.07.2023 зазначив, що судом не досліджувалося питання причин звернення до суду з пропуском 6-ти місячного строку звернення. Зазначає, що причинами пропуску строку звернення до суду є триваюча процедура судового оскарження, неефективний захист порушеного права позивача судами, і, як наслідок, невизначений статус суми бюджетного відшкодування, існування послідовної судової практики Верховного Суду, за якою строк звернення обчислювався у межах 1095 днів.
08.02.2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява від представника Позивача про зміну розміру позовних вимог, в якій Позивач прохальну частину позову виклав в наступній редакції (а.с.28-32 т.9): 
“Стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ “ЄМЗ” (код ЄДРПОУ 00191193) заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, лютий, травень та червень 2015 року в сумі 271 346 310грн та пеню, нараховану на суму такої заборгованості, в розмірі 527 960 554,24 грн.”
08.04.2024 року Донецький окружний адміністративний суд постановив ухвалу про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог, якою (а.с. 7, 10-23 т.10):
- клопотання ПАТ “ЄМЗ” про поновлення строку звернення до суду з цим позовом задовольнив в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, травень 2015 року, червень 2015 року та пені, нарахованої на суму такої заборгованості;
- визнав поважними причини пропуску ПАТ “ЄМЗ” строку звернення до суду із позовом в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390грн, травень 2015 року в розмірі 70 033 398 грн, червень 2015 року в розмірі 62 816 567грн та пені, нарахованої на суму зазначеної заборгованості;
- поновив ПАТ “ЄМЗ” строк звернення до суду із позовом в частині позовних вимог про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390грн, травень 2015 року в розмірі 70 033 398грн, червень 2015 року в розмірі 62 816 567грн та пені, нарахованої на суму зазначеної заборгованості.
Також, ухвалою від 08.04.2024 року Донецький окружний адміністративний суд залишив без розгляду частину позовних вимог, а саме (а.с. 8, 24-33 т.10): 
- відмовив у задоволенні клопотання ПАТ “ЄМЗ” про поновлення строку звернення до суду із цим позовом щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року в сумі 107 477 955грн та пені, нарахованої на суму такої заборгованості, в розмірі 231 811 841,56 грн та в цій частині позов залишив без розгляду.
Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 08.04.2024 року позов задовольнив частково (а.с. 9, 34-53 т.10):
- визнав протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо повернення ПАТ “ЄМЗ” з державного бюджету суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість: за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390грн, за травень в розмірі 70 033 398 грн та за червень 2015 року в розмірі 62 816 567 грн;
- стягнув з Державного бюджету України на користь ПАТ “ЄМЗ” заборгованість бюджету з бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 31 018 390грн, за травень 2015 року в розмірі 70 033 398грн, за червень 2015 року в розмірі 62 816 567грн;
- стягнув з Державного бюджету України на користь ПАТ “ЄМЗ” пеню за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 12 851 897,66 грн, за травень 2015 року в розмірі 29 017 046,47 грн, за червень 2015 року в розмірі 26 026885,66 грн;
- в задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Донецький окружний адміністративний суд 08.05.2024 року постановив ухвалу, якою виправив арифметичну помилку в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 08.04.2024 року й виклав четвертий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції (а.с. 54 т.1):
“Стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ “ЄМЗ” пеню за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 14 282 652,80 грн, за травень 2015 року в розмірі 32 247 408,90 грн, за червень 2015 року в розмірі 28 924 364,37 грн”.
Не погодившись з рішенням суду Головне управління ДПС у Донецькій області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів суду першої інстанції, просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до правової позиції, визначеної в постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №200/9915/21, відповідно до якої строк звернення до суду з позовом про відшкодування ПДВ визначена КАС України та становить 6 місяців, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять заяви позивача про поновлення строку на звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку.
Східне міжрегіональне управління ДПС також звернулось з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що суд першої інстанції визнаючи протиправною бездіяльність СМУ ДПМ не дослідив чи наявні кошти на єдиному казначейському рахунку для здійснення бюджетного відшкодування ПрАТ «ЄМЗ». Також, відповідач зазначив, що приписами п. 200.23 ст. 200 ПК України, визначено за відсутності факту погашення бюджетної заборговані з відшкодування ПДВ, відсутні й підстави для нарахування пені на таку заборгованість. Також, відповідач наполягає на тому, що строк звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі становить 6 місяців, поважних причин пропуску строку позивач не навів, водночас з позовом в цій справі звернувся з пропуском строку. 
ПрАТ «Єнакіївський металургійний комбінат» звернувся до суду з апеляційною скаргою. Зазначає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права при вирішенні питання щодо строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості бюджетну із відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року у сумі 107 477 955,00 грн та пені, нарахованої на суму такої заборгованості, в розмірі 231 811 841,56 грн, а також при вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду з такими вимогами. Також, позивач зазначає, що в даному випадку триває протиправна бездіяльність податкового органу щодо нездійснення бюджетного відшкодування за період грудень 2014, лютий 2015, травень 2015, червень 2015 років, в даному випадку пропуск строку звернення до суду обумовлений непослідовністю застосування судами норм права, відтак причини пропуску строку об`єктивно не залежать від позивача, а отже причини пропуску строку слід визнати поважними. Наголошує, що зміна правозастосування не повинна призводити до залишення позову без розгляду. Застосування нової судової практики, якої не існувало на час виникнення спірних відносин, штучно створює умови для неотримання платником податку бюджетної заборгованості. 
Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 21.08.2024 року апеляційні скарги ПАТ “ЄМЗ”, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Донецькій області залишив без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.04.2024 року залишив без змін.
Постановою Верховного Суду від 29.01.2025 року касаційні скарги Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Донецькій області та Приватного акціонерного товариства “Єнакіївський металургійний завод” задоволено частково (а.с. 245-257 т. 13):
Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховний Суд в постанові від 29.01.2025 року послався на те, що суд апеляційної інстанції не відповів на викладені в трьох апеляційних скаргах доводи щодо строку звернення до адміністративного суду з відповідними позовними вимогами й наявності/відсутності підстав для поновлення пропущеного строку. Питання дотримання судом строку звернення до суду та наявності підстав для поновлення строку вже було фактичною підставою для направлення справи на новий розгляд Верховним Судом (постанова від 13.07.2023 року). Вказує на правову позицію, що викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.01.2023 у справі №140/1710/19 щодо строку звернення до суду у подібних правовідносинах.
До Першого апеляційного адміністративного суду 11.02.2025 року з Верховного Суду на новий розгляд надійшли апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства “Єнакіївський металургійний завод”, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.04.2024 року у справі № 200/6795/20-а (головуючий суддя у І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом Приватного акціонерного товариства “Єнакіївський металургійний завод” до відповідачів Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у справі № 200/6795/20-а – Компанієць І.Д., та суддів, які входять до складу колегії – Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.
12.02.2025 року суддями Першого апеляційного адміністративного суду Компанієць І.Д., Гайдаром А.В., Казначеєвим Е.Г. подано заяви про самовідвід, які обґрунтовано тим, що вони брали участь у вирішенні адміністративної справи № 200/6795/20-а в суді апеляційної інстанції у складі колегії суддів (постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021), яку в подальшому скасовано постановою Верховного Суду від 13.07.2023 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, що унеможливлює повторну участь у розгляді цієї справи.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 року заяви суддів Першого апеляційного адміністративного суду Компанієць І.Д., Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г. про самовідвід у справі № 200/6795/20-а - задоволено. Відведено суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г. від розгляду апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства “Єнакіївський металургійний завод”, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 8 квітня 2024 року у справі № 200/6795/20-а (головуючий суддя у І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом Приватного акціонерного товариства “Єнакіївський металургійний завод” до Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені. Справу № 200/6795/20-а передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу.
Розпорядженням Керівника апарату Першого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 року призначено повторний автоматизований розподіл справи №200/6795/20а.
Розпорядженням Голови Першого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 року, у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду апеляційних скарг по справі №200/6795/20-а після задоволення заяв про самовідвід колегій суддів та необхідністю передачі даної адміністративної справи на розгляд до іншого адміністративного суду, передано справу №200/6795/20-а до Третього апеляційного адміністративного суду, як найбільш територіально наближеного.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.02.2025 року прийнято адміністративну справу №200/6795/20-а до свого провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025 Приватного акціонерного товариства “Єнакіївський металургійний завод”, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Донецькій області – задоволено частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.04.2024 року –скасовано та прийнято нову постанову.
Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" до відповідачів: Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені – залишено без розгляду
Постановою Верховного Суду від 15.10.2025 скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025 та справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Верховний Суд зазначив, що суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги позивача щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі в частині вимог про стягнення бюджетного відшкодування та пені за грудень 2014, лютий 2015 року, червень 2015. Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, фактично залишаючи позов без розгляду в частині позовних вимог, що стосувались заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, за травень 2015 року та червень 2015 року та нарахованої за період пені, наведеному оцінки не надав, фактично залишивши поза увагою як висновки Верховного Суду з означеного питання, зокрема з яких справа направлялась на новий розгляд, так і позицію Позивача, яка була чіткою й зрозумілою й полягала у тому, що він не міг знати про зміну сталої практики в бік скорочення строків, а тому не може нести за це відповідальності. Отже, наведене вище дає підстави вважати, що суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що не є поважними наведені підстави пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами, що стосувались заборгованості бюджету з бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, за травень 2015 року та червень 2015 року та нарахованої за цей період пені. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.11.2025 справу прийнято до свого провадження.
Так, судом встановлено, що 4 травня 2020 року Позивач звернувся до Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Маріупольського управління Головного управління ДПС у Донецькій області із заявою від 28 квітня 2020 року, в якій просив:
- Офіс великих платників податків ДПС: в строки та порядку, передбаченому статтею 200 Податкового кодексу України (далі також - ПК України) відобразити інформацію в Реєстрі заяв про повернення бюджетного відшкодування про узгоджену суму бюджетного відшкодування в розмірі 257 972 816,00 грн;
- Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві: забезпечити проведення вищевказаного відшкодування на поточний банківський рахунок ПАТ "ЄМЗ" у порядку та строки, передбачені ПК України.
Листом від 26 червня 2020 року (вих. № 23265/10/28-10-51-04-3) Офіс великих платників податків ДПС в особі Запорізького управління повідомив Позивача, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено механізму відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структуру такого реєстру.
Листом від 06 липня 2020 року (вих. № 04.4-02-10/6347) Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повідомило, що:
- за період з 01 грудня 2014 року по 31 березня 2017 року висновки органів ДПС та узагальнена інформація про обсяги сум бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року у розмірі 31 018 390,00 грн, січень 2015 року у розмірі 94 104 461,00 грн, травень 2015 року у розмірі 70 033 398,00 грн, червень 2015 року у розмірі 62 816 567,00 грн щодо ПАТ "ЄМЗ" до Головного управління Казначейства не надходили;
- за період з 01 квітня 2017 року по 06 липня 2020 року з Реєстру про узгоджені суми бюджетного відшкодування ПДВ по ПАТ "ЄМЗ" за грудень 2014 року у розмірі 31 018 390,00 грн, січень 2015 року у розмірі 94 104 461,00 грн, травень 2015 року у розмірі 70 033 398,00 грн, червень 2015 року у розмірі 62 816 567,00 грн у вигляді платіжних доручень та коштів для здійснення бюджетного відшкодування ПДВ від Державної казначейської служби не надходили.
Не погоджуючись з тривалим неповерненням суми бюджетного відшкодування ПДВ, Позивач 20 липня 2020 року звернувся до Донецького окружного суду з цим позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на стягнення з державного бюджету суми бюджетного відшкодування та пені за грудень 2014, травень 2015, червень 2015 років.
Колегія суддів вирішуючи спір між сторонами виходить із такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За визначенням, наведеними у підпункті 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплено у статті 200 ПК України.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з положеннями пунктів 200.2 та 200.3 статті 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.7 статті 200 ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно з положеннями пункту 200.8 статті 200 ПК України до декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, а також оригінали митних декларацій (примірників декларанта), що підтверджують вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митної території України.
Відповідно до пункту 200.10 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.
Положеннями пункту 200.11 статті 200 ПК України передбачено, що за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.
За змістом положень пунктів 200.12, 200.13 статті 200 ПК України орган державної податкової служби зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. У свою чергу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.
Відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Таким чином, враховуючи вказані положення чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, вказаних вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. У свою чергу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.
У постанові від 28 травня 2024 року у справі №320/12137/20 Верховний Суд резюмував, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми вважаються бюджетною заборгованістю, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК нараховується пеня. Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ протягом строку, визначеного статтею 200 ПК. Нарахування пені пов`язується саме з недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з ПДВ. Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок невідшкодування йому відповідної суми.
Як видно зі змісту апеляційних скарг відповідачів, останні посилаються на порушення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі, оскільки строк на звернення до суду становить 6 місяців, водночас позивач звернувся до суду після спливу 2х років після того, як дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав.
Позивач наголошує, що оскільки за судовим захистом порушеного права він звернувся в 2020 році, тобто до зміни судової практики, він виходив з того, що строк на звернення до суду становить 1095 днів, що узгоджувалось з позицією ВС на той час, відтак просить визнати причини пропуску строку поважними.
Надаючи оцінку поважності причин пропуску строку позивача до суду з адміністративним позовом, колегія суддів виходить із такого.
Частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
До моменту ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанов від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18, від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20, фактично існувала практика з правозастосування, на яку зокрема посилається і контролюючий орган в касаційній скарзі.
Так, зокрема, у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.
У постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 280/4452/18 Верховний Суд підтримав позицію про те, що і вимоги щодо стягнення заборгованості з бюджету, і вимоги щодо стягнення пені, нарахованої на весь час невиконання суб`єктом владних повноважень встановленого законом обов`язку можуть бути пред`явлені у межах 1095-денного строку, після спливу якого правовідносини стають стабільними.
У подальшому, в постановах від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18, від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 14 березня 2019 року у справі № 822/553/17, від 15 лютого 2021 року у справі № 280/4452/18 та сформулювала наступні правові висновки.
Положення пункту 102.5 статті 102 ПК України не регулюють питань строків звернення до адміністративного суду, а встановлюють лише строк для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом. Стаття 102 ПК України, у тому числі й пункт 102.5 цієї статті, не є тим «іншим законом», яким установлені спеціальні строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 122 КАС України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.
Таким чином, платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зміна правового регулювання, зміна Верховним Судом способу захисту порушеного права та підтверджені у встановленому порядку фактичні обставини щодо неможливості реалізації права особою, перелік спрямованих нею на досягнення цієї мети заходів підлягають оцінці судом за заявою позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду в кожному конкретному випадку при з`ясуванні поважності причин пропуску цього строку.
Отже, Велика Палата Верховного Суду хоча і змінила правозастосування в частині строку звернення до адміністративного суду (шість місяців, а не 1095 днів), проте фактично констатувала (підтвердила) обов`язок суду першочергово перевіряти строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами, зокрема, щодо стягнення пені.
Навіть якщо факт пропуску позивачем строку звернення до суду буде виявлено вже після відкриття провадження у справі суд також має вчинити певні процесуальні дії та надати оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду. Про що також свідчать і положення частин третьої та четвертої статті 123 КАС України, а саме якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Верховний Суд у постанові від 19 січня 2025 року вже звертав увагу на те, що 12 січня 2024 року представник Позивача подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду.
В заяві позивач зазначає, що станом на час звернення до суду з адміністративним позовом існувала судова практика, яка однозначно визначала, що строк звернння до суду з позовоами про стягнення бюджетної заборгованості становить 1095 днів. Позивач дотримав вказаного строку, вказує, що зміна судової практики та тривалий строк розгляду цієї справи не повинен перешкоджати позивачу у доступі до правосуддя. Просить визначти причини пропуску строку поважними. 
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у своїй практиці (зокрема у постанові від 30 червня 2022 року у справі №1.380.2019.004460, на яку покликається Позивач у касаційній скарзі) багаторазово вказував, що суди повинні уникати випадків правового пуризму, зокрема скасування правомірних рішень, ухвалених відповідно до усталеної на той час судової практики, лише на тій підставі, що станом на час розгляду справи судом апеляційної та/або касаційної інстанції змінилось юридичне тлумачення відповідної правової норми. Зміна судової практики, що відбулася після ухвалення судами остаточного рішення, не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час розгляду справи судами попередніх інстанцій. Зокрема, задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.
Такий висновок підтвердив і Верховний Суд у постанові від 6 червня 2025 року у справі №160/241/20.
У цій справі Верховний Суд звернув увагу й на таке:
«ЄСПЛ неодноразово аналізував строки звернення до суду у аспекті пункту 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі - ЄКПЛ), тобто в розумінні права на справедливий судовий розгляд.
Для цілей розв`язання одного зі спірних у цій справі питань необхідно звернути увагу на відповідне тлумачення ЄСПЛ, що наводилось в останніх його рішеннях з означеного питання.
Так, узагальнюючи висновки ЄСПЛ у рішеннях від 13 лютого 2024 року у справі "Янна-Цвікера та Янна проти Швейцарії" та від 9 листопада 2023 року у справі "Легрос та інші проти Франції" (у якій ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6 ЄКПЛ тих підстав, що відхилення апеляцій заявників, поданих до зміни прецедентного права, шляхом ретроактивного застосування нового кінцевого строку не було передбачуваним), слід зазначити, що:
- право на доступ до суду є одним з аспектів права на справедливий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 ЄКПЛ. Право на доступ до суду має бути "практичним і ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним". Гарантії доступу до суду застосовуються з таким самим ступенем сили до приватних спорів, як і до тих, у яких бере участь держава. Однак право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які не обмежують і не зменшують доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, що порушується сама суть права. Крім того, обмеження не буде сумісним зі статтею 6 пункту 1 ЄКПЛ, якщо воно не переслідує законну мету і якщо немає розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти. Наприклад, право на доступ до суду порушується, коли правила перестають служити цілям правової визначеності та належного відправлення правосуддя та утворюють свого роду перешкоду, яка заважає учаснику судового процесу отримати розгляд його або її справи по суті уповноваженим судом. Застосовані обмеження не повинні обмежувати або скорочувати доступ, наданий особі, таким чином або до такої міри, щоб порушити саму суть права.
- ефективність права на доступ до суду, зокрема щодо правил оформлення, оскарження та строків давності, забезпечується доступністю, ясністю та передбачуваністю правових положень і прецедентного права. Водночас правила, що стосуються форми і строків, яких необхідно дотримуватися при поданні апеляції, або їх застосування не повинні перешкоджати учаснику судового процесу скористатися доступним засобом правового захисту. У зв`язку з цим важливе значення має питання про те, чи був заявник представлений під час процедури та чи продемонстрував він сам та/або його законний представник сумлінність, необхідну для виконання відповідних процесуальних дій. Обмеження доступу до суду є непропорційним, якщо неприйнятність апеляції є результатом приписування заявникові провини, за яку він не несе об`єктивної відповідальності.
Отже, в контексті наведеного тлумачення ЄСПЛ, реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Безумовно, що саме на етапі зародження конкретної категорії спорів має бути й сформована чітка судова практика щодо строку звернення, яка б надавала особі можливість передбачити наслідки своєї поведінки.
Строки звернення до суду служать кільком цілям, які включають забезпечення юридичної визначеності та остаточності. Судове тлумачення, особливо щодо строків звернення до суду яке є сталим та послідовним, можна вважати розумно передбачуваним. А тому передбачуваність судової практики є фундаментальним елементом правової визначеності.
Зміна ж судової практики, особливо в рамках скорочення строку звернення до суду, в спорах з суб`єктами владних повноважень без зміни закону має мати вагомі причини, які мають бути продиктовані перш за все змінами, що відбулись в суспільних відносинах, та інтересами суспільства в цілому. Проте зміна такої практики не має суперечити цілям ЄКПЛ, особливо не може бути перепоною при реалізації права на справедливий судовий розгляд судом, частиною якого є доступ до суду.
При цьому, затримки з відшкодуванням бюджетної заборгованості також ставали предметом аналізу Європейського суду з прав людини.
Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Інтерсплав проти України" (від 9 січня 2007 року, заява № 803/02) наголосив на необхідності усунення цієї проблеми як такої, що порушує статтю 1 Першого протоколу до ЄКПЛ. ЄСПЛ зазначив, що заявник мав легітимне очікування на отримання відшкодування ПДВ та компенсації за затримку його виплати, що підпадало під захист права на мирне володіння майном, передбаченого статтею 1 Першого протоколу.
Зокрема, ЄСПЛ встановив, що починаючи з квітня 1998 року відшкодування ПДВ систематично затримувалося, попри відсутність заперечень державними органами щодо права заявника на отримання таких сум. Хоча національні суди ухвалювали рішення на користь заявника, податкова служба продовжувала затримувати виплати, що спричиняло надмірний тягар для заявника. ЄСПЛ визнав, що такі дії порушили "справедливий баланс" між інтересами держави та захистом права заявника на володіння майном. Суд також підкреслив, що держава не забезпечила ефективних засобів запобігання чи припинення такої практики, а також не надала жодних підстав для затримок відшкодування та компенсації. Ця ситуація створила стан невизначеності щодо часу повернення коштів, що порушувало права заявника, гарантовані ЄКПЛ.
Таким чином, затримки у відшкодуванні ПДВ та відсутність дієвих механізмів їх усунення призвели до порушення права заявника на мирне володіння майном, закріпленого у статті 1 Першого протоколу до ЄКПЛ. Варто акцентувати увагу також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18, де зазначено, що запровадження строків звернення до суду слугує меті досягнення правової визначеності щодо правомірності акта (рішення, дії, бездіяльності) держави в особі її органів; після спливу строків правовідносини набувають ознак стабільності».
Таким чином, враховуючи той факт, що позивач реалізував своє право на звернення до суду з позовом в межах строку, який був визнаний на той час усталеною судовою практику, строк судового розгляду цієї справи триває понад 5 років, а зміна судової практики щодо строку звернення до суду у бік зменшення не повинна позбавляти особу, яка вже перебуває в процедурі судового оскарження, права на судовий захист, колегія суддів приходить до висновку, що причини пропуску строку визначеного ст. 122 КАС України не залежали від волі позивача є поважними, а тому строк звернення до суду з позовоними вимогами про зстягнення бюджетної заборгованості та пені за період грудень 2014, травень 2015, червень 2015 поновлений обгрнутовано. 
Стосовно вимог апеляційної скарги позивача про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з бюджетного відкшодування та пені за лютий 2015 року, колегія суддів зазначає таке.
Як видно з матеріалів справи, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.04.2024 позовні вимоги ПрАТ «ЄМЗ» в частині стягнення бюджетної заборгованості та пені за період лютий 2015 року залишено без розгляду.
Вказана ухвала підлягала окремому судовому оскарженню, однак не була оскаржена позивачем та набрала законної сили.
Водночас, як підтверджується змістом апеляційної скарги Позивача, він оскаржив саме рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "ЄМЗ" про стягнення заборгованості бюджетну із відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року у сумі 107 477 955,00 грн та пені, нарахованої на суму такої заборгованості, в розмірі 231 811 841,56 грн.
Однак, вказані позовні вимоги не розгядались судом першої інстанції і не були вирішені судовим рішенням від 08.04.2024, яке є предметом апеляційного перегляду, відтак суд апеляційної інстанції не вправі переглядати позовні вимоги ПрАТ «ЄМЗ» в цій частині.
Стосоно права позивача на бюджетне відшкодування за період грудень 2014, травень 2015, червень 2015 років, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п.п.200.7.1 п.200.7 ст.200 ПК України формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Згідно з п.п.200.7.2 п.200.7 ст.200 ПК України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. 
Відповідно до п.200.15 ст.200 ПК України, у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника. 
У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.
Відповідно до абз.9 п.200.12 ст.200 ПК України узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України. 
Відповідно до п.200.13 ст.200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.
Вказані норми ст.200 ПК України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26 (далі - Порядок № 26).
Відповідно до п.200.15 ст.200 ПК України після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.
Пунктом 200.12 ст.200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені п.200.13 ст.200 ПК України, на рахунок платника податку в обслуговуючому банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.
Водночас, пункт 200.4-1 статті 200 ПК України в редакції статті до 26.07.2024, визначено, що платники податку, щодо яких у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення. Суми такого від`ємного значення зараховуються у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. 
В подальшому, статтю викладено в такій редакції, платники податку, щодо яких (та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) у порядку, встановленому Законом України "Про санкції", прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення. Суми такого від`ємного значення зараховуються у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Тобто, у зазначеній нормі чітко звернута увага на те, що не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення саме платники податку та/або щодо засновників (учасників), кінцевих бенефіціарних власників яких) до яких застосовано санкції у порядку встановленому Законом України "Про санкції".
Як видно з матеріалів справи, предствником ГУ Державної казначейської служби у Донецькій області було подано відзив на касаційну скрагу, в якому зазначено, що ПрАТ «ЄМЗ» не має права на відшкодування від`ємного значення, оскільки одним з власників товариства є ОСОБА_1 , (20.68 % статутного капіталу) відносно якого рішенням РНБО застосовані персональні санкцій.
ГУ Державної Казначейської служби у Донецькій області надало до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що хоча актуальний Витяг з ЄДР станом на лютий 2026 року містить відомості лише про ОСОБА_2 (70,27%), це не спростовує факт наявності опосередкованого володіння часткою у розмірі 20,68% ОСОБА_1 у період виникнення спірних правовідносин та протягом попередніх етапів судового розгляду даної справи. Згідно з документальними даними структури власності Позивача, які були актуальними на момент розгляду справи судом касаційної інстанції (копія Схеми структури власності додається), ОСОБА_1 офіційно значився як власник істотної участі. Відсутність згадки про ОСОБА_1 у поточному Витягу від лютого 2026 року може свідчити про формальну зміну структури власності з метою уникнення дії санкційних обмежень, передбачених Законом України "Про санкції" та п. 200.23 ПК України. Проте, з огляду на принципи стабільності цивільного обороту та невідворотності санкційного контролю, Головне управління Казначейства наголошує, що: заборгованість бюджету та нарахування пені, що є предметом спору, виникли саме в період перебування ОСОБА_1 у структурі власності Позивача. Санкції щодо ОСОБА_1 є чинними та безстроковими (пролонговані Указом № 376/2024 до 2029 року), що створює триваючу законодавчу заборону на розпорядження активами, до яких він мав або має опосередковане відношення. Таким чином, для правильного вирішення справи Суд має враховувати не лише поточний стан реєстру, а й історичні дані про структуру власності, які існували на момент виникнення заборгованості, оскільки саме вони визначають правовий режим нарахування пені згідно з п. 200.23 ПК України. До додаткових пояснень третя особа додала довідку, в якій визначила, що ОСОБА_1 має 100% власності у SMART HOLDING Кіпр, яке має 88.89% власності у SMART STEEL LTD Кіпр, яке в свою чергу має 23.76% у власності в Приватній компанії з обмеженою відповідальністю «Метінвест» Нідлерланди, яка має 100% власності у SITLER MANAGEMENT UNITED, Кіпр, яка володіє 92.1727% у ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод». Надано також Додаток №3 до рішення РНБО від 24.06.2024 «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних санкцій та нших обмежувальних заходів (санкцій)» введеного в дію Указом Президента України від 24.06.2024 №376/2024, який внесено зміни в додаток до рішення РНБО від 01.12.2022, відповідно до якого до ОСОБА_1 застосовані обмежувальні заходи у вигляді, зокрема, блокування актиівів, на строк 5 років. Надано також Витяг з Державного реєстру санкцій, вдповідно до якого ОСОБА_1 станом на 24.02.2026 перебуває під санкціями. 
ПрАТ «Єнакієвський металургійний комбінат» подано до суду пояснення в яких зазначено, що право на бюджетне відшкодування у нього виникло за 9 років до набрання чинності приписами п. 200.23 ПК України, відтак вказані приписи не можуть бути застосованими до нього. Також, позивач наголошує, що частка SMART STEEL LTD Кіпр у статутному капіталі позивача становить лише 23.76%, вона не є істотною та створює вирішального впливу, більше того немає доказів належності цієї компанії ОСОБА_1 відтак, підстави для зупинення бюджетного відшкодування – відсутні. 
Надаючи оцінку доводам сторін колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до пункту 200.4-1 статті 200 Податкового Кодексу України, платники податку, щодо яких або щодо засновників, учасників, кінцевих бенефіціарних власників яких в порядку, встановленому Законом України “Про санкції”, прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), протягом строку застосування таких санкцій не мають права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення. Суми такого від`ємного значення зараховуються у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 200.12-1 статті 200 Податкового Кодексу України, з дати прийняття рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого в порядку, встановленому Законом України “Про санкції”, зупиняються бюджетне відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування та перебіг строків здійснення такого бюджетного відшкодування, визначених цією статтею. Зазначена в абзаці 1 цього пункту сума бюджетного відшкодування залишається доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та перераховується цим органом на рахунок платника податку в обслуговуючому банку, небанківському надавачі платіжних послуг або на бюджетні рахунки для перерахування в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету України, протягом п`яти операційних днів з дати прийняття рішення про скасування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого в порядку, встановленому Законом України “Про санкції”.
Відповідно до пункту 200.14-1 статті 200 Податкового Кодексу України, якщо протягом періоду проведення контролюючим органом камеральної або документальної перевірки прийнято рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України “Про санкції”, такий контролюючий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення-рішення, в якому зазначається відмова в наданні бюджетного відшкодування. Таке податкове повідомлення-рішення не підлягає оскарженню.
Відповідно до підпункту 14.1.241-1. пункту 14.1. статті 14 ПК України термін «кінцевий бенефіціарний власник» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
За визначенням, наведеним у пункті 30 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», кінцевий бенефіціарний власник - це будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція.
Кінцевим бенефіціарним власником для юридичних осіб є будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння).
Ознакою здійснення прямого вирішального впливу на діяльність є безпосереднє володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25% статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи.
Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25% статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування органів управління, а також вчинення правочинів, які дають можливість визначати основні умови господарської діяльності юридичної особи, або діяльності трасту або іншого подібного правового утворення, приймати обов`язкові до виконання рішення, що мають вирішальний вплив на діяльність юридичної особи, трасту або іншого подібного правового утворення, незалежно від формального володіння.
При цьому кінцевим бенефіціарним власником не може бути особа, яка має формальне право на 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі, але є комерційним агентом, номінальним власником або номінальним утримувачем, або лише посередником щодо такого права.
Аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом у постанові від 14.03.2023 у справі № 640/12206/19, постанові від 21.07.2025 у справі №160/30897/24, від 17.09.2025 у справі №160/30975/24 та від 05.11.2025 у справі № 160/31001/24, від 11.03.2026 у справі №160/5758/25.
Таким чином, обов`язковими умовами втрати права на отримання бюджетного відшкодування суми від`ємного значення податку на додану вартість є застосування спеціальних економічних санкцій відповідно до Закону України “Про санкції” або 1) безпосередньо до підприємства; або 2) до засновників підприємства; або 3) до кінцевих бенефіціарних власників підприємства. 
В свою чергу, згідно з пунктом 30 частини 1 статті 1 Закону України “Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення”, кінцевим бенефіціарним власником може бути лише фізична особа, яка володіє часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного капіталу або прав голосу юридичної особи. 
Як видно з наявних у справі документів щодо структури права власності ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод», а також відповідно до ЄДРПОУ єдиним бенефіціарним власником позивача є громадянин України ОСОБА_2 , оскільки йому належить 70.26 % у статутному капіталі товариства. Відтак, громадянин України ОСОБА_2 єдиний має вирішальний вплив на діяльність підприємства. Будь яка інша особа не може суттєвим образом вирішувати питання керівних органів, розподілу прибутку, визначення виробничого і фінансового напрямку діяльності оскільки за будь-яких умов матиме частку менше 25 відсотків статутного капіталу або прав голосу. 
Твердження казначейського органу, що ОСОБА_1 через ланцюг компаній володіє опосередковано 20.68% статутного капіталу позивача, в даному випадку не вказують на наявність підстав для зупинення бюджетного відшкодування, оскільки ОСОБА_1 маючи менше 25% в статуному капіталі невважається кінцевм беніфіціарним власником підприємства, також він не є його засновником відповідно до даних ЄДРПОУ. 
По суті вимог ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» колегія суддів зазначає таке.
Згідно з п. 200.12 ст. 200 ПК України (в редакції, чинній станом на час складання акту документальної позапланової перевірки від 1 жовтня 2018 року № 97/28-10-47-06/0191193) зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат: б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених уподатковій деклараціїабо уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки.
Проаналізувавши ці нормативно-правові приписи та встановлені обставини, суд дійшов першї інстанції дійшо правильного висновку, що сума відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31018390 грн набула статусу узгодженої 2 жовтня 2018 року, з наступного дня після складання акту перевірки від 1 жовтня 2018 року (пп. «в» п. 200.12 ст. 200 ПК України).
Згідно п. 200.12 ст. 200 ПК України у випадках, передбачених п.п. «б» і «в» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування в автоматичному режимі на наступний робочий день після виникнення такого випадку.
Сума відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31018390 грн мала відобразитись у Тимчасовому реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування 3 жовтня 2018 року.
За п. 200.12 ст. 200 ПК України узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені п. 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України».
Згідно п. 200.13 ст. 200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.
Враховуючи висновок суду про те, що сума відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31018390 грн набула статусу узгодженої 2 жовтня 2018 року (вівторок), беручи до уваги приписи п. 200.13 ст. 200 ПК України, зазначена сума мала бути перерахована на банківський рахунок позивача не пізніше 9 жовтня 2018 року (вівторок).
Станом на час розгляду даної справи вказана сума не перерахована органом казначейства на банківський рахунок позивача.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що внаслідок порушень державою в особі контролюючого органу встановлених ст. 200 ПК України процедур та порядку, було порушено право позивача на своєчасне отримання належного йому бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2014 року у розмірі 31018390 грн.
Колегія суддів зазначає, що порушення встановленого ст. 200 ПК України порядку здійснення дій, пов`язаних із підтвердженням сум ПДВ, що підлягали відшкодуванню на банківський рахунок позивача, почалось ще у 2015 році, коли контролюючим органом (Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС, правонаступником якої у спірних правовідносинах є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків) не було своєчасно проведено документальну перевірку позивача (необхідність проведення якої була встановлена судовим рішенням по справі № 805/2258/17-а) та, як наслідок, не було своєчасно складено відповідного висновку та не надано цей висновок територіальному органу Державної казначейської служби України. У зв`язку із чим заявлена до відшкодування сума ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31018390, травень 2015 року в розмірі 70033398 грн, червень 2025 року в розмірі 62816567 набула статусу узгодженої значно пізніше, аніж передбачено ст. 200 ПК України.
Таким чином, порушення права позивача на своєчасне отримання бюджетного відшкодування за грудень 2014 року в розмірі 31018390, травень 2015 року в розмірі 70033398 грн, червень 2025 року в розмірі 62816567 було спричинено саме бездіяльністю контролюючого органу.
Як вже зазначалось, суми відшкодування ПДВ за грудень 2014 року в розмірі 31018390 грн, за травень 2015 року у розмірі 70033 398 грн та за червень 2015 року у розмірі 62816567 грн набули статусу узгоджених 2 жовтня 2018 року (тобто, з наступного дня після складання акту перевірки від 1 жовтня 2018 року - пп. «в» п. 200.12 ст. 200 ПК України); мали відобразитись у Тимчасовому реєстрі заяв на наступний день, тобто 3 жовтня 2018 року (п. 200.12 ст. 200 ПК України).
Відповідно до п. 200.13 ст. 200 ПК України, орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти операційних днів після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку, зазначені суми мали бути перераховані на банківський рахунок позивача не пізніше 9 жовтня 2018 року (вівторок).
Згідно з п. 200.23 ст. 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ; на суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Таким чином, розрахунок суми пені має відбуватись з наступного дня після спливу строку, протягом якого суми відшкодування мали бути перераховані на банківський рахунок позивача, - з 10 жовтня 2018 року.
Згідно правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі № 820/1750/18, від 25 березня 2020 року по справі № 808/481/16, від 29 листопада 2021 року по справі № 420/4252/19, від 13 липня 2022 року у справі № 200/12042/20-а, від 12 липня 2023 рокупо справі № 640/14076/21, пеня розраховується виходячи із облікової ставки НБУ протягом строку ї ї дії, тобто із урахуванням з м і н облікової ставки Національного банку України.
Розрахунок пені здійснюється за формулою: Сп = Cз х Ос х Рс : Др х Дп, де:
Сп - сума пені, що нараховується на бюджетну заборгованість з ПДВ;
Сз - сума бюджетної заборгованості з ПДВ;
Ос - облікова ставка НБУ на момент виникнення пені;
Рс - розрахункова ставка (120% облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені протягом строку дії ставки);
Др - кількість днів у календарному році;
Дп - кількість календарних днів прострочення у сплаті заборгованості.
Розрахунок пені за прострочення сплати позивачеві бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ за декларацією за грудень 2014 року в сумі 31018390 грн:Період нарах. пені Дп Сз(грн)Ос(%) Рс(%) Др Сп(грн)
10.10.18-25.04.1919831018390 18,01203653634505,49
26.04.19-18.07.19 843101839017,51203651499080,55
19.07.19-05.09.19 493101839017,0120365 849478,98
06.09.19-24.10.19 493101839016,5120365 824494,30
25.10.19-12.12.19 493101839015,5120365 774524,95
13.12.19-31.12.19 193101839013,5120365 261574,26
01.01.20-30.01.20 303101839013,5120366 411883,54
31.01.20-12.03.20 423101839011,0120366 469852,33
13.03.20-23.04.20 423101839010,0120366 427138,49
24.04.20-11.06.20 4931018390 8,0120366 398662,59
12.06.20-31.12.2020331018390 6,01203661238701,61
01.01.21-18.02.21 4931018390 6,0120365 607169,45
15.08.23-14.09.23 313101839022,01203651408467,90
15.09.23-26.10.23 423101839020,01203651734769,85
27.10.23-14.12.23 493101839016,01203651619118,53
15.02.23-07.02.24 553101839015,01203651703791,82
___________________________________________________________ ________
Всього: 14282652,80
Розрахунок пені за прострочення сплати позивачеві бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ за декларацією за травень 2015 року в сумі 70033 398 грн:
Період нарах. пені Дп Сз(грн)Ос(%) Рс(%) Др Сп(грн)
10.10.18-25.04.1919831018390 18,01203658205995,52
26.04.19-18.07.19 843101839017,51203653384627,78
19.07.19-05.09.19 493101839017,01203651917955,74
06.09.19-24.10.19 493101839016,51203651861545,28
25.10.19-12.12.19 493101839015,51203651748724,35
13.12.19-31.12.19 193101839013,5120365 590583,01
01.01.20-30.01.20 303101839013,5120366 929951,68
31.01.20-12.03.20 423101839011,01203661060833,77
13.03.20-23.04.20 423101839010,0120366 964394,33
24.04.20-11.06.20 4931018390 8,0120366 900101,38
12.06.20-31.12.2020331018390 6,01203662796743,57
01.01.21-18.02.21 4931018390 6,0120365 676925,56
15.08.23-14.09.23 313101839022,01203651570283,09
15.09.23-26.10.23 423101839020,01203651934073,02
27.10.23-14.12.23 493101839016,01203651805134,82
15.02.23-07.02.24 553101839015,01203651899536,00
___________________________________________________________ ________
Всього: 32247408,90
Розрахунок пені за прострочення сплати позивачеві бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ за декларацією за червень 2015 року в сумі 62816 567 грн:
Період нарах. пені Дп Сз(грн)Ос(%) Рс(%) Др Сп(грн)
10.10.18-25.04.1919831018390 18,01203657360380,65
26.04.19-18.07.19 843101839017,51203653035847,2419.07.19-05.09.19 493101839017,01203651720313,43
06.09.19-24.10.19 493101839016,51203651669715,98
25.10.19-12.12.19 493101839015,51203651568521,07
13.12.19-31.12.19 193101839013,5120365 529724,37
01.01.20-30.01.20 303101839013,5120366 834121,63
31.01.20-12.03.20 423101839011,0120366 951516,52
13.03.20-23.04.20 423101839010,0120366 865015,02
24.04.20-11.06.20 4931018390 8,0120366 807347,35
12.06.20-31.12.2020331018390 6,01203662508543,56
01.01.21-18.02.21 4931018390 6,0120365 607169,45
15.08.23-14.09.23 313101839022,01203651408467,90
15.09.23-26.10.23 423101839020,01203651734769,85
27.10.23-14.12.23 493101839016,01203651619118,53
15.02.23-07.02.24 553101839015,01203651703791,82
___________________________________________________________ ________
Всього: 28924364,37
Таким чином, стягненню з держави на користь позивача внаслідок порушення строків відшкодування ПДВ: за грудень 2014 року в розмірі 31018390 грн - підлягає пеня у сумі 14282652,80 грн, за травень 2015 року в розмірі 70033 398 грн - пеня у сумі 32247408,90 грн, за червень 2015 року в розмірі 62816 567 грн пеня у сумі 28924364,37 грн.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрнутованим, доводи апеляційних скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не існує.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків – залишити без задоволення.
Апеляційнцу скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адмністративного суду від 08.04.2024 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касацйному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Постанова в повному обсязі складена 31.03.2026. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.В. Шлай