ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2417/26 Справа № 204/435/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Самсонова В.В.), -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року КП «Теплоенерго» звернулось до Чечелівського районного суду м. Дніпра з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість по сплаті за теплопостачання в розмірі: 72 645,04 грн., з яких: сума основного боргу у розмірі – 52 285,81 грн.; інфляційне збільшення суми боргу складає 15 714,67 грн.; 3 % річних від суми боргу – 3 688,38 грн.; пеня - 956,18 грн та сплачений судовий збір у сумі 3 028 грн.
Рішенням Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 вересня 2025 року позовні вимоги КП «Теплоенерго» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на їх користь за період з листопада 2019 року по березень 2024 року суму основного боргу за теплопостачання в розмірі 52 285,81 грн., інфляційні збитки у розмірі 10 410 гривень 07 копійки, 3 % річних у розмірі 3688 гривень 38 копійки, пеню у розмірі 548 гривень 69 копійки, а також стягнуто судовий збір в сумі 3028,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодилось КП «Теплоенерго» та подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про неправомірність нарахування відсотків річних, інфляційних збитків та пені після 24.02.2022 року, оскільки відповідач не є споживачем теплопостачання категорії «населення», бо приміщення, яке належить йому на праві власності не є житловим чи зруйнованим, а також не розташовано на території на якій ведуться активні бойові дії.
Враховуючи наведене просили рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 вересня 2025 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким стягнути із відповідача інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 15 714,67 грн. та пеню - 956,18 грн., а також судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.
Відповідача не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить 72 645,04 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3 028х30 =90 840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 знаходиться нежитлове приміщення, право власності на підставі договору купівлі - продажу № 245А від 29.07.2019 року належить ОСОБА_1 . 
З 01 листопада 2019 року між позивачем та відповідачем діє Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є договором приєднання, та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків між КП «Теплоенерго» та Відповідачем за період з листопада 2019 року по березень 2024 року не надходили платежі за постачання теплової енергії, сума заборгованості за використану теплову енергію, становить 52 285,81 грн. на яку позивачем за період з листопада 2019 року по березень 2024 року нараховані інфляційне збільшення суми боргу - 15 714,67 грн.; 3 % річних від суми боргу – 3 688,38 грн.; пеня - 956,18 грн
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання та надавав відповідачеві послуги з теплопостачання, а у свою чергу відповідач отримав такі послуги, однак не здійснив належної оплати за останні, а тому має заборгованість перед КП «Теплоенерго», яка підлягає стягненню з нього у примусовому порядку разом із трьома відсотками річних штрафом та пенею із застосуванням положень постанови КМУ №206 від 05.03.2022 року про їх не нарахування у період з 24 лютого 2022 по 29 грудня 2023 року.
Такий висновок в оскаржуваній частині яка стосується інфляційних збитків та пені відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до неможливості застосування до спірних правовідносин положень постанови КМУ №206 у зв`язку із тим, що споживач послуг не відноситься до категорії населення, а приміщення є нежитловим.
24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»№64/2022. Воєнний стан в Україні введено на всій території України та діє до теперішнього часу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022року №206 деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24лютого 2022року№64 «Про введення воєнного станув Україні» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року №1405«;Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послугтап.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285);
припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285);
стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509«Про облік внутрішньо переміщених осіб», або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285);
нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території..
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що в період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року позивач не мав права нараховувати штрафні санкції на заборгованість із комунальних послуг за теплопостачання у відповідності до постанови №206 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (ст.4,5 ЦК України).
При цьому доводи апеляційної скарги позивача з приводу не можливості застосування цих положень до спірних правовідносин через те, що відповідач не є такою категорією споживачів, якого віднесено до категорії населення, а також приміщення до якого надавались послуги з теплопостачання не є житловим не відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Зокрема як зазначено вище у постанові №206 в редакції від 05 березня 2022року вказано що забороняється нарахування штрафних санкцій на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.
Згідно із ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
А учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; та колективні - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. При цьому виконавцями послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, 6 №2189-VIII )
Таким чином вимога КП «Теплоенерго», як надавача послуг з теплопостачання про стягнення з індивідуального споживача ОСОБА_1 пені та інфляційного збільшення нарахованих на заборгованість із комунальних послуг у вигляд теплопостачання за період з період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року є незаконною оскільки законодавець не пов`язує можливість надання таких пільг із віднесенням приміщення яке належить споживачу до категорії житлових чи не житлових. 
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційних скарг, не можуть бути підставою для скасування або зміни правильного по суті рішення суду першої інстанції.
Враховуючи наведене суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог КП «Теплоенерго» про стягнення інфляційних збитків та пені.
Рішення у неоскаржуваній частині на предмет правомірності апеляційним судом не перевірялось.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваній частині судового рішення, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом, а також тлумаченням норм матеріального права на свій розсуд .
Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого в оскаржуваній частині ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 72 645,04 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.В Агєєв

Л.П. Никифоряк