Справа № 560/467/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

20 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно не прийнято рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 22.09.2025 (далі - Закон №2232-XII).
До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що відсутні підстави для звільнення позивача, відповідно до рапорту з доданими додатками копій документів про звільнення. Згідно з Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця від 18.09.2025 №15122, виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 , догляд за громадянином ОСОБА_2 можуть здійснювати його сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Тобто можна констатувати факт наявності інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, що унеможливлює дійти висновку про наявність визначених законом підстав до звільнення. Вважає безпідставним посилання позивача на постанову Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №380/16966/24, оскільки наведені в ній висновки стосувалися спору, який виник у період серпня 2024 року.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.01.2026 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Позивач проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка структурно підпорядковується відповідачу.
Офіцер відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 , звернувся до заступника командира частини з психологічної підтримки персоналу - начальника відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 06.10.2025 (отриманий 06.10.2025 вх. №5935), в якому просив клопотання перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 22.09.2025 (далі - Закон №2232-XII), а саме, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
У рапорті зазначено про необхідність здійснення позивачем постійного догляду за особою з інвалідністю, яка має першу (І) підгрупа Б групу інвалідності, його батьком ОСОБА_2 , який потребує постійного догляду, за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Факт необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ОСОБА_2 , який потребує постійного догляду, підтверджується рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, номер витягу 13/25/1964/В, дата прийняття рішення 23.07.2025, номер рішення 13/25/1964/Р Комунального некомерційного підприємства Хмельницького обласного протипухлинного центру Хмельницької обласної ради та висновком про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданим Комунальним некомерційним підприємством «Красилівський центр первинної медико-санітарної допомоги за №200 від 14.08.2025. У рапорті вказано про відсутність у позивача бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю. Також зазначено прохання особову справу направити до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
До рапорту додано:
1. Акт перевірки сімейного стану військовослужбовця №15122 від 18.09.2025, виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 .
2. Копію Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, номер витягу 13/25/1964/В, дата прийняття рішення 23.07.2025, номер рішення 13/25/1964/Р відносно ОСОБА_2 .
3. Копію Висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Красилівський центр первинної медико-санітарної допомоги за №200 від 14.08.2025 відносно ОСОБА_2 .
4. Копію Акту встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 14.08.2025 за №34 (виданого Антонінською селищною радою).
5. Копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_2 .
6. Копію Довідки лікарсько-консультативної комісії, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Красилівський центр первинної медико-санітарної допомоги за №257 від 14.08.2025 ОСОБА_1 про те, що він може надавати соціальні послуги.
7. Копію посвідчення офіцера майора ОСОБА_1 .
8. Копію посвідчення офіцера полковника ОСОБА_4 .
9. Довідку Форми №5 за №370/1026 від 12.08.2025, видану військовою частиною НОМЕР_3 полковнику ОСОБА_4 що він перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації.
10. Копію паспорту громадянина України ОСОБА_1 . 
11. Копію паспорту громадянина України ОСОБА_2 .
12. Копію паспорта громадянина України ОСОБА_4 .
13. Копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 .
14. Копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 .
15. Копію свідоцтва про одруження ОСОБА_2 .
16. Копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 .
17. Відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, видані власнику житлового приміщення ОСОБА_2 Антонінською селищною радою за №1041 від 08.08.2025.
18. Витяг з реєстру територіальної громади, Антонінська територіальна громада, щодо адреси реєстрації (адреси місця проживання) ОСОБА_1 , номер витягу №2025/011187967, сформовано витяг 08.08.2025.
19. Витяг з реєстру територіальної громади, Антонінська територіальна громада, щодо адреси реєстрації (адреси місця проживання) ОСОБА_2 , номер витягу №2025/011187276, сформовано витяг 08.08.2025.
20. Витяг з реєстру територіальної громади, Ірпінська територіальна громада, щодо адреси реєстрації (адреси місця проживання) ОСОБА_4 , номер витягу №2025/011295648, сформовано витяг 11.08.2025.
21. Відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, видані власнику житлового приміщення ОСОБА_6 виконавчим комітетом Ірпінської міської ради за №1625 від 11.08.2025.
22. Копію свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_4 .
23. Копію рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14.03.2016 про розірвання шлюбу ОСОБА_1 .
24. Копію картки платника податків ОСОБА_2 .
Надалі, військова частина НОМЕР_1 , засобами СЕДО (вихідний від 18.11.2025 №679/184/785/пс), на адресу відповідача, для прийняття відповідного рішення, направила клопотання щодо звільнення позивача з військової служби. До клопотання додано рапорт та додані до нього документи. 
Листом управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.11.2025 №193/104/1кц/13201/пс, з яким позивач ознайомлений 29.12.2025, що підтверджується відповідною відміткою на зазначеному листі, командира військової частини НОМЕР_1 повідомлено про опрацювання його клопотання та доданих матеріалів щодо звільнення позивача з військової служби в запас. Зазначено, що командувачем Повітряних Сил Збройних Сил України позитивного рішення щодо звільнення у запас не прийнято. В поданих матеріалах відсутні документи, які б підтверджували підставу до звільнення військовослужбовця з військової служби, передбачену підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, а саме акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб в тому числі другого ступеня споріднення, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, за батьком військовослужбовця громадянином ОСОБА_2 затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відповідно до пункту 14.30 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, запропоновано направити до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки запит на перевірку сімейного стану військовослужбовця та складання акту за формою визначеною додатком 23 цієї Інструкції.
Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.
Закон №2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з частинами 1, 5 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).
Частиною 2 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Відповідно до пункту 7 розділу І Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 12 Положення №1153/2008 визначено, що право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Нормами пункту 225 Положення №1153/2008 встановлено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно з пунктом 12.1 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170), звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Відповідно до пункту 12.9 Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення: за підставами, передбаченими пунктами «б», «в», «д», «є» частини третьої, підпунктами «г», «е», «є» пункту 1, підпунктами «б», «г», «д», «е» пункту 2 частини четвертої, підпунктами «а»-«в», «ґ», «к», «р» пункту 1, підпунктами «а»-«в», «ґ», «й», «к», «п», «р» пункту 2, підпунктами «а», «б», «г», «д» пункту 3 частини п`ятої, підпунктами «а»-«в», «ґ», «й» пункту 1, підпунктами «а», «б», «г», «і», «й» пункту 2, підпунктами «а», «б», «г», «ґ» пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.
Згідно з пунктом 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Поданий позивачем рапорт від 06.10.2025 відповідав наведеним вимогам.
Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Саме з вказаної підстави позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби.
Обов`язковими умовами для отримання права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у цьому випадку є:
- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи;
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зазначені обставини мають існувати в сукупності та бути підтвердженими доданими до рапорту доказами.
Батько позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ) є особою з інвалідністю, яка має першу (І) підгрупа Б групу інвалідності (пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_5 ).
У Витязі з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер витягу 13/25/1964/В, дата прийняття рішення 23.07.2025, номер рішення 13/25/1964/Р) зазначено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до Висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого 14.08.2025, та який дійсний безтерміново, ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Згідно з довідкою від 14.08.2025 №257, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Красилівський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_1 , може надавати соціальні послуги.
Викладеним підтверджено необхідність здійснювати постійний догляд за батьком позивача ( ОСОБА_2 ), який є особою з інвалідністю I групи. Крім того, ця обставина не заперечується та визнається відповідачем, що слідує зі змісту листа від 22.11.2025 №193/104/1кц/13201/пс.
Щодо наявності/відсутності в батька позивача ( ОСОБА_2 ) інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати за ним постійний догляд, то суд зазначає таке.
ОСОБА_5 , матір позивача (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ) та дружина батька позивача (свідоцтво про одруження НОМЕР_6 , видане 01.10.1966), померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 ).
У батька позивача є син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження НОМЕР_8 ).
Згідно з посвідченням офіцера НОМЕР_9 ОСОБА_4 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.
Відповідно до довідки від 12.08.2025 №370/1026, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , полковник ОСОБА_4 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації в військовій частині НОМЕР_3 .
Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_10 розірвано 22.01.2022 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Верховний Суд в постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував: «Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.».
У цій постанові також зазначено, що «… в контексті Закону № 2232-XII поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини (перебування в полоні, відбування покарання, здійснення військової служби тощо). Військова служба є такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду, оскільки військовослужбовці, з огляду на службові обов`язки, не можуть вільно розпоряджатися своїм місцеперебуванням, часом та виконувати функції, несумісні з проходженням військової служби.
73. У цьому випадку, хоча формально існує інший член сім`ї першого ступеня споріднення (брат позивача), його неможливість здійснювати догляд за батьком через проходження військової служби є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд.
74. Проходження військової служби накладає на військовослужбовця суворі обмеження щодо свободи пересування та виконання будь-яких додаткових обов`язків, не пов`язаних із військовою діяльністю. Відтак сама його фізична присутність в Україні не свідчить про можливість здійснення догляду за непрацездатним членом сім`ї.».
Отже, хоч у цьому випадку формально існує інший член сім`ї першого ступеня споріднення ( ОСОБА_4 ), його неможливість здійснювати догляд за батьком ( ОСОБА_2 ) через проходження військової служби є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд.
Доводи відповідача про відсутність підстав для застосування висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №380/16966/24, суд оцінює критично, оскільки обставини у справі №380/16966/24 та у цій справі є релевантними.
Відповідно до заочного рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14.03.2016 у справі №683/3127/15-ц, яке набрало законної сили 25.03.2016, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .
Згідно з Відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 08.08.2025 №1041, наданих Антонінською селищною радою, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Реєстрація зазначених осіб за вказаною адресою також підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 08.08.2025.
Крім того, у витязі з реєстру територіальної громади від 11.08.2025 зазначено, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (від 14.08.2025 №34), складеного за формою згідно з додатком 8 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 .
Згідно з актом перевірки сімейного стану військовослужбовця від 18.09.2025 №15122, затвердженого тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 18.09.2025, осіб другого ступеня споріднення немає.
Зазначений акт від 18.09.2025 №15122 доданий до рапорту позивача від 06.10.2025. 
Проте, в листі управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.11.2025 №193/104/1кц/13201/пс зазначено про необхідність акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб в тому числі другого ступеня споріднення, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, за батьком військовослужбовця громадянином ОСОБА_2 затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Тобто залишено поза увагою і факт наявності відповідного акту, і зазначення в ньому про відсутність інших осіб другого ступеня споріднення.
Враховуючи наведене, в ОСОБА_2 , крім позивача ( ОСОБА_1 ), відсутні інші особи, першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за ним.
Отже, позивач, ОСОБА_1 , маю право на звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII.
Відмова у звільненні позивача з військової служби за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон України від 21.03.1991 №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні).
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суд від 27.02.2025 у справі №380/16966/24.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Комітет Міністрів Ради Європи сформулював принципи, які слугують змістовими гарантіями ухвалення справедливого рішення. Здійснюючи дискреційні повноваження, адміністративний орган: переслідує лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями; дотримується принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою; приймає своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечує послідовне застосування загальних адміністративних приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи.
У пункті 2.4 рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №3-рп/2016 ідеться про те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність положень законів та інших нормативно-правових актів.
За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів.
Практика ЄСПЛ свідчить, що надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», від 02.08.1984 у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства»).
Аналогічні висновки щодо відсутності дискреції у подібних відносинах та необхідності судом розглядати справу по суті спору ухвалені Верховним Судом у постановах 27.02.2025 у справі №380/16966/24, від 24.04.2024 у справі №140/12873/23.
Крім того, у постанові від 30.05.2024 у справі №140/8768/23 Верховний Суд констатував імперативний характер відповідної норми Закону №2232-ХІІ: за наявності встановлених законом обставин у командира немає вибору звільняти чи ні, а суд може прямо зобов`язати орган видати наказ про звільнення як ефективний спосіб захисту.
Враховуючи наведене, зокрема, достатність підстав, які підтверджуються відповідними доказами, щодо звільнення позивача з військової служби відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у звільненні з військової служби та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не належать.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_11 ) 	
Відповідач:	ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_12 ) 	
 		
Головуючий суддя 		Д.Л. Фелонюк