Справа № 282/1585/25
Провадження № 2/282/95/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року      
селище Любар
Любарський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Носача В.М.,
при секретарі судового засідання Власюк Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє ОСОБА_3 , до Приватного сільськогосподарського підприємства ім.Пархоменка, інтереси якого представляє ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 , про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, -
У С Т А Н О В И В :
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 до ПСП ім.Пархоменка, третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 , про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (спадкоємцем якого є його дружина - ОСОБА_5 ) являються спільними власниками земельної ділянки кадастровий номер 1823184600:05:001:0031 площею 3,3375 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Любарської селищної ради (колишньої Мотовилівської сільської ради Любарського району Житомирської області) згідно державного акта на право власності не земельну ділянку серії ЖТ №112503 від 01.10.2004. 
20 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ПСП ім.Пархоменка укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки за кадастровим номером 1823184600:05:001:0031 площею 3,3375 га. 
Пунктом 8 Договору передбачено, що договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. 
Разом з тим, згідно п.9 договору від 20.06.2012 - орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2969,79 грн в рік (3% від вартості земельної ділянки вказаної у п.5) шляхом надання послуг по обробітку земельних ділянок, натуральної оплати/зерно/ по закупівельних цінах, можлива грошова оплата за окремою домовленістю сторін. 
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.10 Договору).
У подальшому 28 серпня 2018 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і ПСП ім.Пархоменка, було укладено додаткову угоду до Договору оренди від 20.06.2012, де зазначено, що строк дії укладеного договору оренди землі сторонами пролонговано на 10 (десять) років до 20.06.2032.
Також зміненим пунктом 5 додаткової угоди від 28 серпня 2018 року передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату складання договору становить 148371 грн. 
Разом з тим, згідно зміненого п. 9 додаткової угоди від 28 серпня 2018 року орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі (понад 3 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю); розмір орендної плати у грошовій формі у гривнях (готівка або безготівкова); можлива оплата виробленою продукцією за окремою домовленістю. 
Як вбачається із даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Чуднівської міської роди Житомирської області Заболотною Наталією Володимирівною на підставі прийнятого рішення (індексний №46429342 від 11.04.2019 року) проведено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) земельної ділянки кадастровий номер 1823184600:05:001:0031 площею 3,3375 га за ПСП ім.Пархоменка. Вказані вище реєстраційні дії державного реєстратора Заболотної Н.В. було здійснено на підставі договору оренди б/н виданого 20.06.2012 та додаткової угоди до договору оренди землі б/н виданого 28.08.2018 між ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і ПСП ім.Пархоменка.
Крім того, ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (спадкоємцем якого є його дружина - ОСОБА_5 ) являються спільними власниками земельної ділянки кадастровий номер 1823184600:05:001:0032 площею 3,3087 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Любарської селищної ради (колишньої Мотовилівської сільської ради Любарського району Житомирської області) згідно державного акта на право власності не земельну ділянку серії ЖТ №112502 від 01.10.2004. 
20 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ПСП ім.Пархоменка укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки за кадастровим номером 1823184600:05:001:0032 площею 3,3087 га. 
Пунктом 8 Договору передбачено, що договір укладено на 10 (десять) років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. 
Разом з тим, згідно п.9 договору від 20.06.2012 року визначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2969,79 грн в рік (3% від вартості земельної ділянки вказаної у п.5) шляхом надання послуг по обробітку земельних ділянок, натуральної оплати/зерно/ по закупівельних цінах, можлива грошова оплата за окремою домовленістю сторін. 
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.10 Договору).
Як вбачається із даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області Заболотною Н.В. на підставі прийнятого рішення (індексний №46428532 від 11.04.2019 року) проведено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) земельної ділянки кадастровий номер 1823184600:05:001:0032 площею 3,3087 га. за ПСП ім.Пархоменка. 
Вказані вище реєстраційні дії державного реєстратора Заболотної Н.В. було здійснено на підставі договору оренди б/н виданого 20.06.2012 та додаткової угоди до договору оренди землі б/н виданого 28.08.2018 між ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і ПСП ім.Пархоменка.
Представник позивача вказує, що відповідно до змінених п.9 додаткових угод від 28.08.2018 вказано, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі понад «3%» від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю). А відтак, термін «понад 3%» є ознакою невизначеності та допускає множинне трактування, що не дає підстав дійти розуміння такої істотної умови як розмір орендної плати, це може бути 5%, 10% чи 20% від нормативно грошової оцінки. 
Станом на момент подання позовної заяви, суміжні орендарі земельних ділянок виплачують орендодавцям орендну плату за користування таких ділянок в розмірі 25% від нормативної грошової оцінки, розмір якої зокрема визначений у додаткових угодах від 28.08.2018. 
Враховуючи те, що розмір орендної плати у відсотковому значенні чітко не визначений, це дає підстави стверджувати, що така істотна умова договору, як розмір орендної плати сторонами взагалі не визначена. 
Підпунктом 10 вказаних вище договорів оренди від 20.06.2012 передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням індексів інфляції, а відсутність у спірних додаткових угодах чіткого відсоткового розміру орендної плати унеможливлює проведення індексації, визначення її розміру та відповідної виплати, що є порушенням прав орендодавця та підставою для визнання таких договорів недійсними. 
Таким чином, відсутність у спірних угодах чіткого відсоткового розміру орендної плати унеможливлює проведення індексації, визначення її розміру та відповідної виплати, що є порушенням прав орендодавця та являється підставою для визнання додаткових угод недійсними. Зазначені вище недоліки додаткових угод є очевидним та незаперечним порушенням прав орендодавця та підставою для визнання їх недійсними відповідно до положень, передбачених статтями 203,215 ЦК України. 
У пункті 9 додаткових угод від 28.08.2018 до договорів оренди землі від 20.06.2012 року, ПСП ім.Пархоменка зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі "понад 3 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю)", однак не визначено точний розмір орендної плати. 
На думку представника позивачів можна дійти обґрунтованого висновку, що зазначений у пункті 9 додаткових угод від 28.08.2018 року розмір орендної плати з прив`язкою до «понад 3 %» є незрозумілим та не чітко визначеним, оскільки сторони не зазначили конкретний відсоток. Тобто, із вказаних положень угод неможливо визначити суму орендної плати, щодо якої сторони досягли згоди, що свідчить про невідповідність угод вимогам статті 15 Закону України «Про оренду землі». Інші положення цих угод також не дають підстав дійти розуміння такої істотної умови як розмір орендної плати. 
Представник позивачів вказує, що матеріалами справи підтверджено те, що додаткові угоди від 28.08.2018 було вчинено під переважним впливом однієї із сторін, зокрема їх розроблено саме відповідачем - ПСП ім.Пархоменка та надано до підпису позивачам вже з усіма умовами, що відображені в них. При цьому оригінали вказаних угод відсутні у позивачів, тому ризик, що пов`язаний з не якістю таких умов цілком покладається на орендаря.
На підставі викладеного вище, представник позивача просить: визнати недійсною додаткову угоду від 28 серпня 2018 року до договору оренди землі від 20 червня 2012 року щодо земельної ділянки площею 3,3375 га за кадастровим номером 1823184600:05:001:0031, згідно якої речове право зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 05 квітня 2019 року, номер запису про інше речове право №31140297, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 46429342 від 11 квітня 2019 року; визнати недійсною додаткову угоду від 28 серпня 2018 року до договору оренди землі від 20 червня 2012 року щодо земельної ділянки площею 3,3087 га за кадастровим номером 1823184600:05:001:0032, згідно якої речове право зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 05 квітня 2019 року, номер запису про інше речове право №31139511, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 46428532 від 11 квітня 2019 року. А також просить стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.
Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
12 січня 2026 року від представника відповідача Герасимова П.О. надійшов відзив на позовну заяву.
У відзиві представник відповідача вказує, що 20.06.2012 між позивачами та відповідачем (як Орендарем) було укладено договір оренди землі, відповідно до п.п. 1,2 якого в строкове платне користування (оренду) передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,3087 га, яка знаходиться на території Мотовилівської сільської ради, кадастровий номер 1823184600:05:001:0032. 
Згідно з п. 8 договору оренди договір укладено строком на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. 
Пунктом 9 договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2969,79 грн (3% від вартості земельної ділянки, вказаної у п. 5) шляхом надання послуг по обробітку земельних ділянок, натуральної оплати/зерно/ по закупівельних цінах, можлива грошова оплата за окремою домовленістю сторін. 
За п. 5 вартість земельної ділянки становила 98993,00 грн. 
28.08.2018 між позивачами та відповідачем була укладена додаткова угода до договору оренди землі від 20.06.2012, якою внесено ряд змін до договору оренди від 20.06.2012, зокрема, за взаємною згодою сторін строк дії договору оренди продовжено на десять років до 20.06.2032. 
Вказаною додатковою угодою також викладено п.9 договору оренди в наступній редакції: орендна плата вноситься орендарем, у формі та розмірі (понад 3 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю), розмір орендної плати у грошовій формі у гривнях (готівкова та безготівкова); можлива оплата виробленою продукцією за окремою домовленістю). Нормативну грошову оцінку визначено у розмірі 148371,00 грн.
Також, 20.06.2012 між позивачами та відповідачем (як Орендарем) було укладено договір оренди землі, відповідно до п.п. 1,2 якого в строкове платне користування (оренду) передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,3375 га, яка знаходиться на території Мотовилівської сільської ради, кадастровий номер 1823184600:05:001:0031. 
Згідно з п. 8 договору оренди договір укладено строком на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. 
Пунктом 9 договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2969, 79 грн. (3% від вартості земельної ділянки, вказаної у п. 5) шляхом надання послуг по обробітку земельних ділянок, натуральної оплати/зерно/ по закупівельних цінах, можлива грошова оплата за окремою домовленістю сторін.
За п. 5 вартість земельної ділянки становила 98993 грн. 
28.08.2018 між позивачами та відповідачем була укладена додаткова угода до договору оренди землі від 20.06.2012., якою внесено ряд змін до договору оренди від 20.06.2012, зокрема, за взаємною згодою сторін строк дії договору оренди продовжено на десять років до 20.06.2032.
Вказаною додатковою угодою також викладено п.9 договору оренди в наступній редакції: орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі (понад 3 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю), розмір орендної плати у грошовій формі у гривнях (готівкова та безготівкова); можлива оплата виробленою продукцією за окремою домовленістю), Нормативну грошову оцінку визначено у розмірі 148371,00 грн. 
Надалі договори оренди земельних ділянок кадастровий номер 1823184600:05:001:0031 та кадастровий номер 1823184600:05:001:0032 разом іменуються договори оренди, а додаткові угоди від 28.08.2018 до договорів оренди - додаткові угоди.
В позовній заяві вказано, що додаткові угоди є недійсними, так як вони не відповідають вимогам закону щодо істотних умов договору. 
Представник відповідача з такі висновками позивача вважає є необґрунтованими.
Представник відповідача зазначає, що законодавство не містить імперативної норми щодо порядку визначення розміру орендної плати. В законодавстві відсутня норма щодо обов`язкового визначення саме чіткого розміру орендної плати, а не лише мінімального її рівня. А зважаючи на свободу договору сторони мають право здійснити визначення такого розміру у визначеному сторонами договору порядку.
Єдиним положенням, що визначає розмір орендної плати є п. 1 Указу Президента від 02.02.2002 №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (в редакції станом на дату укладення договору оренди), за яким постановлено визнати одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. 
Тобто, законодавець закріпив можливість здійснення орендної плати у розмірі не менше 3% НГО, або ж, іншими словами, понад 3% НГО. 
Оспорюваними додатковими угодами визначено розмір орендної плати договорів оренди «у формі та розмірі: понад 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю); розмір орендної плати у грошовій формі у гривнях (готівкова та безготівкова); можлива оплата виробленою продукцією за окремою домовленістю». 
Використання в оспорюваних додаткових угодах вказаного формулювання відповідає положенням законодавства, та як наслідок, не може вважатися порушенням ні законодавства, ні прав позивача.
Протягом часу користування земельними ділянками, що є предметом договорів оренди, зокрема і з 28.08.2018, відповідач відповідно до вимог договору оренди, Закону України «Про оренду землі» та Указу Президента від 02.02.2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», належним чином виконував свої зобов`язання за договором оренди та щорічно сплачував позивачу орендну плату. Вказані обставини підтверджуються відомостями на видачу коштів за земельний пай та платіжними дорученнями за 2018-2025 р.р. 
Відповідно до п. 13 Договорів оренди в редакції додаткових угод «розмір орендної плати переглядається один раз на три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни граничних розмірів орендної плати, визначеної Податковим кодексом України, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки (земельних ділянок) не з вини орендаря, що підтверджено документами; зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки(земельних ділянок) державної та комунальної власності; в інших випадках, передбачених законом». 
Отримуючи орендну плату від відповідача з дати укладення додаткових угод, позивачі жодного разу не зверталися до відповідача з пропозиціями щодо перегляду розміру орендної плати, що свідчить про те, що отримання орендної плати у розмірі понад 3% від нормативної грошової оцінки було узгоджено сторонами як істотна умова договору оренди. 
Представник відповідача вказує, що право позивачів при укладенні оспорюваних додаткових угод не було порушено, так як визначений такими угодами розмір орендної плати перевищує мінімально дозволений розмір орендної плати, встановлений Указом Президента України від 02.02.2002. 
Більше того, після укладення додаткових угод, орендодавці отримували орендну плату у розмірі, що значно перевищує 3% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка станом на дату укладення додаткових угод від становила 296742,00 грн. (п. 5 Договорів оренди в редакції додаткових угод).
Так, за 2018 рік орендодавцям нараховано по двох земельних ділянках 29674,20 грн (10% від НГО), видано після утримання податків 23887,71 грн; за 2019 - нараховано 31164,87 грн (10,5% від НГО), видано після утримання податків - 25087,71 грн; за 2020 - нараховано 37099,71 грн (12,5% від НГО), видано - 29865,27 грн; за 2021 - нараховано 43034,53 грн (14,5% від НГО), видано - 34642,80 грн; за 2022 - нараховано 43034,53 грн (14,5% від НГО), видано - 34642,80 грн.; за 2023 - нараховано 43034,53 грн. (14,5% від НГО), видано - 34642,80 грн; за 2024 - нараховано 51180,12 грн (17,2% від НГО), видано - 41200,00 грн; за 2024 - нараховано 51180,12 грн (17,2% від НГО), видано - 41200,00 грн; за 2025 - нараховано 77142,87 грн (17,2% від НГО), видано - 53600,00 грн. 5800,00 грн. Тобто, розмір орендної плати після 28.08.2018 збільшився. 
Тож, після укладення додаткових угод орендодавці отримують більший розмір орендної плати, що свідчить про покращення становища орендодавців після укладення оспорюваних додаткових угод. Зазначене нівелює можливість порушення прав позивачів викладеним в оспорюваних додаткових угодах формулюванням щодо розміру орендної плати.
Посилаючись на висновки Верховного Суду представник відповідача зазначив, що розглядаючи спір про визнання недійсним договору оренди, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивачів у зв`язку з відсутністю в оспорюваному договорі оренди певних умов, визначити істотність цих умов і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 
Представник відповідача вказує, що сталою судовою практикою виснувано, що укладення договору оренди, навіть у разі відсутності в такому договорі однієї чи кількох обов`язкових умов, визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», та його подальше виконання протягом кількох років свідчить про відсутність порушення прав орендодавця, адже укладення такого договору відповідало його волі на момент підписання договору. А отримання орендної плати в розмірі більшому, ніж погоджено в договорі свідчить про відсутність порушення права орендодавця на отримання орендної плати, адже орендодавець отримує більше, ніж те, на що він розраховував. При незгоді орендодавця з розміром орендної плати має застосовуватися механізм внесення змін до договору оренди, а не визнання договору (додаткових угод до нього) недійсним, так як вимога про визнання договору (додаткових угод до нього) недійсним направлена не на відновлення прав орендодавця, а на безпідставне, дострокове припинення орендних відносин, що не є належним способом захисту та, відповідно, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Зміст пункту 10 спірного договору оренди землі від 17 червня 2018 року про розмір орендної плати з прив`язкою «не менше 3% від вартості землі» є зрозумілим, оскільки сторони чітко визначили, що відсоток плати повинен становити не менше 3% вартості землі, останній не може буди зменшений сторонами договору за власним волевиявленням. При цьому сплата орендної плати орендодавцю у розмірі більшому, ніж 3% від вартості землі, не призведе до порушення прав або законних інтересів позивача. 
Зважаючи на відсутність порушення прав позивача при укладенні додаткових угод від 13.11.2018, представник відповідача вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.
Крім того, представник відповідача зазначив, що зі змісту додаткових угод вбачається, що ними врегульовано не лише питання формулювання розміру орендної плати, а й ряд інших питань, зокрема, строк дії договору оренди, визначення об`єкту оренди, права та обов`язки сторін договору тощо. При цьому розмір оренди у понад 3 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю), встановлений Додатковими угодами, відповідає законодавчо встановленому рівню орендної плати. З чого очевидним є те, що оспорювані Додаткові угоди були б укладені незалежно від наявності пункту щодо розміру орендної плати. Протилежного позивачами не зазначено та не доведено. 
Таким чином, додаткові угоди не може бути визнано недійсним в цілому, а у разі визнання недійсним положення щодо визначення розміру орендної плати, то застосуванню підлягає розмір орендної плати, погоджений сторонами в договорах оренди. 
Представник відповідача вважає, що позовна заява про визнання недійсними додаткових угод є недобросовісною поведінкою позивача.
Законодавство надає можливість позивачу звернутися до відповідача із заявою про перегляд розміру орендної плати і, що буде відповідати принципу добросовісності, або за наявності на те законних підстав звернутися до суду з позовом про зміну розміру орендної плати.
Вважає, що метою подачі даного позову є не захист порушеного права орендодавців, а намір дострокового, без належних правових підстав припинити договір оренди, що є зловживання правом та прямо суперечить завданню цивільного судочинства. В той же час, зловживання правом заборонено, що випливає з такого принципу цивільного права як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. 
Представник відповідача зазначає, що ПСП ім.Пархоменка не мав та не має монопольного становища на ринку оренди земельних ділянок та не мав ні юридичної, ні фізичної можливості яким-небудь чином впливати на позивача. Позивач мав реальну можливість самостійно вирішувати з ким та на яких умовах укладати договори оренди, а тому вважає, що твердження позивача про те, що додаткові угоди від 28.08.2018 було вчинено під переважним впливом, однієї із сторін, зокрема їх розроблено саме відповідачем ПСП ім.Пархоменка та надано до підпису позивачам, вже з усіма умовами, що відображені в них не відповідає фактичним обставинам справи.
Представник відповідача вважає безпідставними позовні вимоги та просить відмовити у задоволенні позову.
Розгляд справи просить проводити без участі представника відповідача за наявними в матеріалах доказами.
Про стягнення витрат, які будуть понесені в процесі розгляді справи, буде заявлено відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
15 січня 2026 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що Указ Президента України №92/2002 визначав мінімально-допустимий розмір орендної плати, який має бути виплачений орендодавцю - власнику земельної ділянки за користування такою ділянкою, яка має складати не нище ніж 3% від вартості такої земельної ділянки. А відтак, Указ Президента України не може стосуватись предмету спору вказаної справи та бути підставою для заперечень з боку відповідача, оскільки позивач у своїй позовній заяві не ставить питання щодо виплати мінімально допустимого розміру орендної плати у розмірі 3% від НГО земельної ділянки, а посилається на не визначеність істотної умови договору оренди, та як наслідок неможливості здійснення відповідної індексації розміру орендної плати у майбутньому.
Вказує, що представник відповідача роблячи висновок про виплату орендної плати орендодавцям у більшому розмірі у зв`язку із тим, що орендар здійснював такі виплати у більшому розмірі ніж 3% від НГО таких земельних ділянок - не врахував те, що дана обставина не може свідчити саме про збільшений розмір орендної плати, оскільки такий розмір сторони у договорі взагалі не визначили. Тому розмір виплаченої орендної плати на який посилається Відповідач, зокрема: 10%, 10,7%, 12,7%, 14,7%, 20,6% від НГО та ін. не можна вважати збільшеним у зв`язку із тим, що як у відсотковому значені, так і грошовому виразі такий розмір сторонами не було погоджено, що ставить у неможливість здійснення також і проведення індексації такої орендної плати, яка передбачена нормами спеціального ЗУ «Про оренду землі» та відповідно призводить до порушення прав та інтересів позивачів.
Представник позивача вказує, що орендодавці не мали можливості контролювати дії орендаря щодо підготовки додаткових угод у 2018 році, умови якої було розроблено саме орендарем та державної реєстрації відповідних змін до іншого речового права (права оренди) земельної ділянки, так як в останнього не було в наявності оригіналу такої угоди та їх копії.
Представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.
Ухвалою суду від 21 січня 2026 року закрито підготовче засідання. Справу призначено до розгляду по суті.
У судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися. Представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивачів та їх представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Представник відповідача на розгляд справи не з`явився. У відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справ повідомлялася вчасно та належним чином Заяв та клопотань до суду не подавала.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Розглянувши та дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, заперечення на відзив, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №112503 вказує, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 являються співвласниками (по 1/3 одній третій частці) земельної ділянки площею 3,3375 га на території Мотовилівської сільської ради Любарського району Житомирської області з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 11823184600:05:001:0031.
Із договору оренди землі від 20 червня 2012 року встановлено, що орендодавець ОСОБА_1 з одного боку надає, а орендар ПСП ім. Пархоменка з іншої сторони приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Мотовилівської сільської ради, загальною площею 3,3375 га. Договір укладено на десять років. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2969,79 грн в рік (3% від вартості земельної ділянки вказаної в пункті 5), шляхом надання послуг по обробітку земельних ділянок, натуральної оплати: зерно по закупівельних цінах. 
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 98993 грн.
Із додаткової угоди до договору оренди землі від 20 червня 2012 року встановлено, що 28 серпня 2018 року, між орендодавцями ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та орендарем ПСП ім.«Пархоменка» укладено додаткову угоду до договору оренди землі: відповідно до якої строк дії укладеного між орендодавцем та орендарем договору оренди землі сторонами пролонговано на 10 років до 20 червня 2032 року.
Пункт 9 договору викладено в такій редакції: орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі (понад 3 відсотків нормативно грошової оцінки земельної ділянки (паю); розмір орендної плати у грошовій формі у гривнях (готівкова та безготівкова); можлива оплата виробленою продукцією за окремою домовленістю.
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.11.2025 №450285481 слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером 1823184600:05:001:0031, площею 3,3375, яка перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , перебуває в оренді в ПСП ім. Пархоменка, строком дії до 20.06.2032 з правом пролонгації з правом передачі в піднайм (суборенду).
Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №112502 вказує, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 являються співвласниками (по 1/3 одній третій частці) земельної ділянки площею 3,3087 га на території Мотовилівської сільської ради Любарського району Житомирської області з цільовим призначенням для товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 11823184600:05:001:0032.
Із договору оренди землі від 20 червня 2012 року встановлено, що орендодавець ОСОБА_1 з одного боку надає, а орендар ПСП ім. Пархоменка з іншої сторони приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Мотовилівської сільської ради, загальною площею 3,3087 га. Договір укладено на десять років. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2969,79 грн в рік (3% від вартості земельної ділянки вказаної в пункті 5), шляхом надання послуг по обробітку земельних ділянок , натуральної оплати: зерно по закупівельних цінах. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 98993 грн.
Із додаткової угоди до договору оренди землі від 20 червня 2012 року встановлено, що 28 серпня 2018 року, між орендодавцями ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та орендарем ПСП ім.Пархоменка укладено додаткову угоду до договору оренди землі: відповідно до якої строк дії укладеного між орендодавцем та орендарем договору оренди землі сторонами пролонговано на 10 років до 20 червня 2032 року.
Пункт 9 договору викладено в такій редакції: орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі (понад 3 відсотків нормативно грошової оцінки земельної ділянки (паю); розмір орендної плати у грошовій формі у гривнях (готівкова та безготівкова); можлива оплата виробленою продукцією за окремою домовленістю.
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.11.2025 №450285502 слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером 1823184600:05:001:0032, площею 3,3087, яка перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 перебуває в оренді в ПСП ім.Пархоменка, строком дії до 20.06.2032 з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду).
Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Старий Любар Житомирського району Житомирської області помер ОСОБА_6 , актовий запис №183.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення договірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);  строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;  умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін;  умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду 
права оренди земельної ділянки. 
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. 
Відповідно до частини першої, другої статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом визнання угоди недійсною.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України та частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.
У справі про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності в ньому істотної умови, передбаченої пунктом першим частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», об`єкта оренди суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі таких умов, передбачених статтею 15 указаного Закону, визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 09 грудня 2015 року № 6-849цс15.
Судом встановлено, що у пунктах 9 додаткових угод від 28 серпня 2018 року до договорів оренди землі від 20 червня 2012 року, укладених між ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та Приватним сільськогосподарським підприємством ім.Пархоменка зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі «понад 3 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю) розмір орендної плати у грошовій формі у гривнях (готівкова та безготівкова); можлива оплата виробленою продукцією за окремою домовленістю», однак не визначено точний розмір орендної плати.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зазначений у пунктах 9 додаткових угод від 28 серпня 2018 року, розмір орендної плати з прив`язкою до «понад 3 %» є незрозумілим та не чітко визначеним, оскільки сторони не зазначили конкретний відсоток. Тобто, із вказаних положень угод неможливо визначити суму орендної плати, щодо якої сторони досягли згоди, що свідчить про невідповідність угод вимогам статті 15 Закону України «Про оренду землі». Інші положення цих угод також не дають підстав дійти розуміння такої істотної умови як розмір орендної плати.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оспорювані додаткові угоди до договорів оренди землі не містять істотної умови, яка міститься в ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», що виступає безумовною підставою для визнання даних додаткових угод недійсними, а тому позов підлягає до задоволення.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 червня 2021 року по справі №282/180/20, провадження №61-2248св21.
Суд вважає безпідставним посилання представника ПСП ім.Пархоменка на недобросовісну поведінку позивача та те, що право позивача при укладенні оспорюваної додаткової угоди не було порушено, так як орендодавець отримував орендну плату, що значно перевищує 3% нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що свідчить про покращення становища орендодавця після укладення оспорюваної додаткової угоди, оскільки позивачка скористалася своїм правом на звернення за захистом до суду в обраний нею спосіб, який відповідає закону, з обґрунтуванням порушень її прав, які не були спростовані відповідачем.
Крім того, суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на висновки Верховного суду у справах №910/1255/20 від 07.04.2021, 904/5480/19 від 21.04.2021, 916/2040/20 від 29.06.2021, №6-849цс15 від 09.12.2015, 638/2304/17 від 05.09.2019 та №6-1512 від 21.09.2016, №6-94цс13 від 25 грудня 2013, №6-8цс14, №6-88цс14, №6-94цс14, №6-21цс14, №6-849цс15, №6-1512цс16, оскільки у справі, яка розглядається, інші фактичні обставини, інше доведення позовних вимог.
У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 документально підтверджені понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2422,40 грн кожному.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 4, 11, 16, 76, 80, 81, 89, 141, 223, 246, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. 202, 203, 215, 626, 638 ЦК України, ст. 93 ЗК України, ст. 1, 2, 4-6, 13, 15, 17,19, 21, 22 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка, третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною задовольнити.
Визнати недійсною додаткову угоду від 28 серпня 2018 року до договору оренди землі від 20 червня 2012 року щодо земельної ділянки площею 3,3375 га за кадастровим номером 1823184600:05:001:0031, згідно якої речове право зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 05 квітня 2019 року, номер запису про інше речове право №31140297, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 46429342 від 11 квітня 2019 року.
Визнати недійсною додаткову угоду від 28 серпня 2018 року до договору оренди землі від 20 червня 2012 року щодо земельної ділянки площею 3,3087 га. за кадастровим номером 1823184600:05:001:0032, згідно якої речове право зареєстровано державним реєстратором Чуднівської міської ради Житомирської області 05 квітня 2019 року, номер запису про інше речове право №31139511, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 46428532 від 11 квітня 2019 року.
Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка на користь ОСОБА_2 витрати у зв`язку із сплатою судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка на користь ОСОБА_1 витрати у зв`язку із сплатою судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про учасників судового процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Пархоменка, код ЄДРПОУ: 03744853, юридична адреса: 13145, Житомирська область, Житомирський район, с.Вигнанка, провулок Медичний, 1.
Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Головуючий суддя В.М. Носач