Справа № 560/5443/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

31 березня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини в/ч № НОМЕР_1 щодо відсутності відповіді на рапорт від «27» січня 2025 року щодо необхідності направлення на ВЛК - ОСОБА_1 , військовослужбовця В/Ч № НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт від «27» січня 2025 року та надати відповідь ОСОБА_1 , військовослужбовцю В/Ч № НОМЕР_1 , інформації (відповіді) щодо прийнятого рішення про направлення ОСОБА_1 , військовослужбовця В/Ч № НОМЕР_1 на експертне обстеження ВЛК і визначення його стану здоров`я і рівня придатності до в/с.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з висновком ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.11.2023 позивач визнаний обмежено придатним до військової служби. Проте, позивача мобілізовано та він проходить військову службу без врахування визнання його обмежено придатним. Це зумовило звернення до відповідача з рапортом від 27.01.2025 про направлення на ВЛК для або переобстеження, або визначення лікування і встановлення реального рівня придатності до військової служби. Проте, зазначений рапорт не розглянутий.
До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що рапорт позивача розглянутий та рішення за результатами його розгляду направлено позивачу.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.04.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 02.05.2025 суддею Тарновецький І.І. відкрито провадження в адміністративній справі №560/5443/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 21.01.2026 справу №560/5443/25 прийнято до провадження судді Фелонюк Д.Л.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 позивач 17.11.2023 призваний у Збройні Сили України по мобілізації. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.05.2024 №128 позивача з 05.05.2024 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
У довідці військової частини НОМЕР_3 від 29.12.2024 №5463/1 зазначено, що захворювання позивача, Ні, не пов`язане з проходженням військової служби. Позивач потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у військовій частині НОМЕР_4 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.01.2025 №8 позивача знято з усіх видів забезпечення з 07.01.2025.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.01.2025 №12 позивача з 12.01.2025 зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини 07.01.2025.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.01.2025 №60 наказано провести службове розслідування по факту самовільного залишення місця служби 07.01.2025 стосовно старшого стрільця-оператора 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .
Відповідно до акту службового розслідування від 17.04.2025 №11046 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2024 №359 позивач направлений до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 для проходження стаціонарного медичного огляду військово-лікарською комісією з метою встановлення ступеня придатності до військової служби та 29.12.2024 був виписаний. Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 29.12.2024 №5463/1, наданої військовою частиною НОМЕР_3 позивач мав пройти стаціонарне обстеження з подальшим переоглядом у військовій частині НОМЕР_4 . Стаціонарне обстеження у військовій частині НОМЕР_4 позивач не пройшов, підтверджуючих документів про продовження лікування не надав. На телефонні дзвінки не відповідав. До місця служби не повернувся, місцезнаходження позивача невідоме. У висновках службового розслідування зазначено, що солдат ОСОБА_1 знаходиться поза межами місця служби без поважних причин, чим порушив вимоги абзаців 2, 3 статті 11, статей 30, 37, абзацу 9 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. В діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, які полягають у нез`явленні його вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.
Надалі, виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.04.2025 №2176 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення місця служби».
Засобами поштового зв`язку 29.01.2025 позивач направив відповідачу запит від 27.01.2025, в якому просив: 
- прийняти і зареєструвати його рапорт згідно статуту внутрішньої служби в журналі рапортів;
- не надавати йому наказів оскільки на сьогодні він не спроможний їх виконувати за станом здоров`я до проведення огляду (переобстеження) ВЛК, визначення лікування і рівня придатності до в/с;
- надати направлення на ВЛК - комісію згідно вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 для або обстеження, або визначення лікування і встановлення реального рівня придатності до в/с;
- не рахувати його вимушені самостійні дії як кримінальне правопорушення за ст. 402, 407 КК України.
Листом від 18.08.2025 №24408 (направлений позивачу 19.08.2025) відповідач повідомив позивача про результати розгляду його рапорту від 27.01.2025, а саме, про відмову в його задоволенні. Зазначив, що позивач звернувся з рапортом на командира військової частини НОМЕР_1 , а не звернувся з рапортом до свого безпосереднього командира, що є порушенням статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV. Прохання, викладене в рапорті стосовно не надання позивачу наказів взагалі, виконати не можливо. У разі, якщо позивач не спроможний виконати своєчасно та в повному обсязі якийсь конкретний наказ, він зобов`язаний негайно про це доповісти. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2024 №359 позивач був направлений до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 для проходження стаціонарного медичного огляду військово-лікарською комісією з метою встановлення ступеня придатності до військової служби. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 29.12.2024 №5463/1 проведено медичний огляд позивача військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 . На підставі статті 57 графи ІІ Розділу хвороб позивач потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у військовій частині НОМЕР_4 . Відмітка про ознайомлення позивача з постановою ВЛК відсутня. Інших медичних документів, з яких би вбачалась необхідність або були наявні рекомендації щодо направлення позивача на медичний огляд військово-лікарською комісією до військової частини НОМЕР_1 не надходило. Після завершення медичного огляду позивач повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 , написати відповідний рапорт та отримати направлення на стаціонарне обстеження. Проте, після медичного огляду 29.12.2024 ні на стаціонарне обстеження, ні до місця служби позивач не з`явився. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.01.2025 №60 проведено службове розслідування за фактом нез`явлення позивача до місця служби після ВЛК. Службовим розслідуванням встановлено, що стаціонарне обстеження у військовій частині НОМЕР_4 позивач не пройшов, до місця служби не повернувся. На телефонні дзвінки посадових осіб військової частини НОМЕР_1 позивач не відповідав. Оскільки після закінчення 29.12.2024 проходження медичного огляду військово-лікарською комісією позивач 30.12.2024 повинен був з`явитися на місці служби, але не повернувся, то призначено та проведено службове розслідування, за результатами якого прийнятий наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) та 04.07.2025 відомості щодо вчиненого позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ
Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частинами 1, 3, 6, 13 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Частиною 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3 глави 1 розділу І Положення №402 це Положення визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу. Це Положення поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України.
Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до пункту 2.2 глави 2 розділу І Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).
Відповідно до п. 1.1. глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби.
Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби), визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до пункту 6.1 Положення №402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.
Нормами статті 254 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Згідно з статтею 256 Статуту внутрішньої служби після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.
Статтею 260 Статуту внутрішньої служби визначено, що на стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини.
Тобто в разі захворювання військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про таке безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини. Направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище. На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини.
З наведених норм та встановлених судом обставин слідує, що позивач після завершення медичного огляду військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 , написати відповідний рапорт та отримати направлення на стаціонарне обстеження. Проте, після медичного огляду 29.12.2024 позивач ні на стаціонарне обстеження, ні до місця служби не з`явився. 
Натомість, позивач лікувався самостійно (як зазначено у позовній заяві) та звертався самостійно до лікарів (призначення лікаря від 22.01.2025, консультативні заключення лікаря-консультанта (дерматолога) Подільського науково-медичного центру від березня 2025 року) без направлення своїх командирів, а також, без їх повідомлення.
Водночас, зміст наведених законодавчих норм свідчить про те, що перебувати на лікуванні позивач має право лише за направленням від військової частини. Однак, матеріали справи не містять доказів отримання позивачем направлення на лікування, а також звернення позивача до свого безпосереднього начальника із повідомленням про захворювання.
Частиною 2 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Позивач, самовільно залишивши військову частину НОМЕР_1 , а згодом подавши через поштове відділення рапорт від 27.01.2025, діяв з порушенням установленої процедури подання такого рапорту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2024 у справі №990/150/23 зазначено: реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 5 КАС України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту (пункт 28); звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права (пункт 33); зміст позовних вимог - це вимоги позивача (предмет позову); предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів (пункт 36); зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову (пункт 37).
Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Позивач, звертаючись до суду, оскаржує бездіяльність відповідача щодо розгляду рапорту від 27.01.2025.
Бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є саме пасивна поведінка відповідного суб`єкта, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та (або) іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Разом з тим, у матеріалах справи наявна відповідь за результатами розгляду рапорту від 27.01.2025 та докази її направлення позивачу.
Суд сукупно оцінив докази і перевірив доводи за встановлених обставин та не встановив порушеного права позивача і протиправної бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач спростував, а позивач не підтвердив правомірність заявлених позовних вимог, а тому, в їх задоволенні слід відмовити.
Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати розподілу не належать.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_7 ) 	
 		
Головуючий суддя 		Д.Л. Фелонюк