ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/1790/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., 
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники учасників провадження:
від позивача: Нижник О.М. (власні засоби); Кохан А.В. (власні засоби); 
від відповідача: не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2025 (суддя Ліпинський О.В., повний текст якого підписаний 29.09.2025) у справі № 904/1790/25
за позовом Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат", м. Ізмаїл, Одеська область 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання", м. Кам`янське, Дніпропетровська область 
про стягнення 998 811,00 грн. 

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" (надалі - Позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" (надалі - Відповідач) про стягнення неустойки в розмірі 998 811,00 грн., з яких: 881 991,00 грн. пені, 116 820,00 грн. штрафу.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасного здійснення поставки товару за договором № 19-072024 від 19.07.2024.
14.05.2025 Відповідач подав відзив на позовну заяву, за змістом якого проти позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до положень Договору, передумовою поставки товару, є письмова заявка Покупця з визначенням графіку поставок окремих партій. Таким чином, за доводами Відповідача, визначений в специфікації до Договору термін поставки (60 календарних днів), слід обраховувати з дати, коли відбулося двій події: перша - Покупець виконає 50% передоплати, друга - Постачальник отримає від Покупця заявку на виготовлення Товару, а відтак, оскільки вимога про виконання зобов`язання з поставки товару була подана Позивачем лише 06.12.2024, строк поставки товару припадає на 06.02.2025, а не на 28.10.2024, як помилково вважає Позивача.
До того ж Відповідач вважав безпідставним здійснення нарахування неустойки по 27.03.2025, а не по 31.12.2024- дату закінчення дії Договору, який не передбачав можливість застосування неустойки після закінчення його дії.
Також заперечуючи проти позову Відповідач зазначив, що в ніч на 16.04.2025 відбулось влучання групи ворожих ударних БПЛА у виробничі потужності підприємства, внаслідок чого було пошкоджено обладнання та готову продукцію, що ускладнило подальше виконання механічної обробки деталей машин на замовлення Покупців. 
На стадії підготовчого провадження, сторони намагалися врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди, яку було підписано та подано Відповідачем до суду 21.07.2025. 22.07.2025 Позивач подав клопотання, за змістом якого просив суд не розглядати питання щодо затвердження мирової угоди, з підстав, викладених у відповідному клопотанні.
Зважаючи на те, що сторонами не було зроблено спільної письмової заяви про укладення мирової угоди, як того вимагає ч. 2 ст. 192 ГПК України, питання щодо затвердження мирової угоди судом не вирішувалося.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2025 у справі №904/1790/25 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" на користь Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" Одеська область м. Ізмаїл 858 319, 99 грн. пені, 11 985, 73 грн. витрат зі сплати судового збору. 
В частині стягнення пені та штрафу в загальному розмірі 140 491,01 грн., провадження у справі закрито в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання", в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача в межах уже сплачених грошових коштів у розмірі 140 491,01 грн., пені - 118 000, 00 грн., штрафу - 224891,01 грн та витрат зі сплати судового збору - 1 949,79 грн.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що:
- Господарський суд Дніпропетровської області окрім подій обстрілу виробничих потужностей Відповідача 16.04.2025 не з`ясував інших обставин справи у їх сукупності, які ускладнили своєчасне виконання зобов`язання з поставки товару. В той же час, при вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/11733/18).
Не зважаючи на пошкодження обладнання в ніч 16.04.2025 внаслідок влучання групи ворожих ударних БПЛА, дефіцит робітників за спеціальністю токар, фрезерувальник, розточувальник, оператор станків з ЧПУ, сталевар, Відповідач 12-ть шестерень закалив, відцентрував і поставив, а Позивач їх прийняв: 6 штук - 23 та 24.07.2025 вартістю 232 200,00 грн. і 6 штук - 23.09.2025 вартістю 398 400,00 грн., тобто після прийняття рішення.
Тож, при вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд першої інстанції всупереч правовим позиціям Верховного Суду, висловлених в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18, не взяв до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання;
- порушення частково сталося з вини кредитора - Позивача, який умисно або з необережності сприяв затримці у виготовлені товару. Так, в результаті неподання ПрАТ «ІЦКК» письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) сторони не склали і не погодили графіку поставки, в обсягах та термінах поставки Товару і ТОВ «ДЗТО» не мало уяви чи готове ПрАТ «ІЦКК» приймати і оплачувати Товар, якими партіями мали відбуватися поставки і в які терміни. Фактично з вини ПрАТ «ІЦКК» сторони до кінця не узгодили порядок і графік поставки Товару;
- суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин виконання хоча і не затвердженої судом, але підписаної сторонами мирової угоди, окрім сплати Відповідачем на користь Позивача суми грошових коштів у розмірі 140 491,01 грн. Так, на виконання умов угоди, ТОВ «ДЗТО» сплатило на користь ПрАТ «ІЦКК» суму у розмірі - 140 491,01 грн. з яких: пеня за прострочення виготовлення та поставки Товару в розмірі 118 000,00 грн., штраф за прострочення виготовлення та поставки Товару в розмірі 15 000,00 грн. та 50 відсотків суми сплаченого ПрАТ «ІЦКК» судового збору, що становить 7 491,01 грн., а не штрафу 116 820,00 грн. та частини пені в сумі 23 671,01 грн., як вирішив суд першої інстанції. При цьому, згідно п.4.2. мирової угоди, за умови сплати ТОВ «ДЗТО» пені в розмірі 118 000,00 грн., штрафу в розмірі 15 000,00 грн, та 50 відсотків судового збору, що становить 7 491,01 грн., ПрАТ «ІЦКК» відмовилося від своїх претензій до ТОВ «ДЗТО» щодо решти суми пені і штрафу, зазначених в позовній заяві;
- Господарський суд Дніпропетровської області не з`ясував наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром своєчасно невиконаного зобов`язання. Так, заявлена до стягнення неустойка - 998 811,00 грн., складає 85,5% від суми простроченого зобов`язання - 1 168 200,00 грн., що явно перетворює її на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. ТОВ «ДЗТО» просило Господарський суд Дніпропетровської області зменшити неустойку до розміру уже сплачених на користь ПрАТ «ІЦКК» коштів в сумі 140 491,01 грн., що складає 12% від суми простроченого зобов`язання. Тим більше, як вище зазначалось, Позивач погоджувався з таким розміром неустойки. Відтак, суд першої інстанції всупереч правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, не зважав на співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки та не дотримався розумного балансу між інтересами боржника та кредитора.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу подав з порушенням процесуальних строків, внаслідок чого останній судом до уваги не приймається. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 16.10.2025 здійснено запит матеріалів необхідних для розгляду скарги по справі №904/1790/25 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
24.10.2025 матеріали справи №904/1790/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.10.2025 (суддя - доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк (10 днів) для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
05.11.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 27.10.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додано докази сплати судового збору ( платіжна інструкція №11422 від 05.11.2025 про сплату 17978, 60 грн.).
Ухвалою суду від 06.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2025 у справі № 904/1790/25; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 12.03.2026 на 12:00 год.; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань. 
10.03.2025 до суду від представника позивача Нижник О.М. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. 
Також 10.03.2026 до суду від представника позивача - адвоката Кохан А.В. надійшло клопотання аналогічного змісту. 
11.03.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який суд залишає без розгляду на підставі ст.118 ГПК України, як поданий поза межами строку, встановленого судом для подачі відзиву, заяв, клопотань (з урахуванням отримання ухвали суду про відкриття апеляційного провадження в електронний кабінет 07.11.2025 о 19:34 годині, тобто в розумінні положень ч.6 ст.242 ГПК України - 10.11.2025, відзив мав бути поданий позивачем до 20.11.2025, включно). 
В судовому засіданні представники позивача заперечили доводи апеляційної скарги, з наступних підстав:
- зобов`язання відповідачем мало бути виконано 28.10.2024, тобто станом на 16.04.2025 (влучення БПЛА у промислові потужності відповідача) прострочення зобов`язання становило 170 днів;
- на дату подання позовної заяви (15.04.2025) зобов`язання відповідачем виконано не було, строк прострочення 169 днів; при цьому, відповідач жодного повідомлення про неможливість чи затримку у поставці не повідомляв;
- за умовами договору позивач має право на стягнення як штрафних санкцій, так і збитків, при цьому, подаючи позов позивач скористався лише застосуванням санкцій у виді неустойки, що не позбавляє його права в подальшому звернутись і за стягненням збитків;
- відповідачем в обумовлені строки умови мирової угоди, визначеної п.2.2 та 2.3 не виконано, а з урахуванням порушення строків виконання умов п.2.1 та 2.2 мирової угоди позивач (зі свого боку) не подав до суду мирову угоду на затвердження; в той же час, згідно з п.13 мирової угоди у разі невиконання ТОВ`ДЗТО» зобов`язань, вказаних у п.2.1 та 2.2 мирової угоди, у встановлені строки, ця угода втрачає чинність;
- посилаючись на обставини форс-мажору відповідач за умовами розділу 8 договору позивача про такі обставини не повідомляв; 
- наголошує, що специфікація і є письмовою заявкою обумовлену договором. 
В судовому засіданні 12.03.2026 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи. 
19.07.2024 між Позивачем (Покупцем) та Відповідачем (Постачальником) укладено Договір поставки №19-07-2024 (надалі - Договір).
Згідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві Товар, повне найменування якого, марка, вид, сорт, код УКТ ЗЕД, ціна вказується у Специфікаціях (додатках до цього Договору) (далі - Товар), які є його невід`ємною частиною, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний Товар та його оплатити в порядку і за умовами, передбаченими цим Договором.
Відповідно до п. 3.1. Договору, постачання товару здійснюється, на умовах "DDP склад Покупця за адресою: вулиця Придунайська (колишня Нахімова), 300 місто Ізмаїл, Одеська область, 68600, Україна" відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів Інкотермс 2010. Сторони можуть визначити інші умови постачання Товару, при узгодженні їх в Специфікаціях (Додатках) до цього Договору.
Пунктом 3.3 Договору визначено, що Постачальник зобов`язується поставити Товар Покупцеві у строки, визначені Специфікацією (додаток до цього Договору).
Поставка Товару здійснюється Постачальником тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) Покупця, яка направляється Постачальнику одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу Постачальника, або в електронному вигляді на електронну адресу (е-mail): Antonenko.dzto@gmail.com. У підтвердженні (заявці) Покупець вказує графік поставки, зазначає обсяги та терміни поставки Товару в межах періоду поставки, який Сторони вказують у специфікації (додатку до цього Договору) (п. 3.4. Договору).
Згідно з п.1 Специфікації № 1 від 19 липня 2024 року (надалі Специфікація), яка є Додатком до Договору, Сторони затвердили, що відповідно до 5 (п`яти) креслень, які є Додатками до Специфікації, буде поставлено Постачальником (ТОВ "ДЗТО") Покупцю (ПрАТ "ІЦКК") шестерні, в загальній кількості 20 штук, на загальну вартість 1 168 200,00 грн.
Відповідно до п. 5 Специфікації термін поставки: 60 календарних днів від дати сплати передоплати.
На викання умов Договору Позивач здійснив передоплату за товар в розмірі 50% від вартості Товару, яка складає 584 100,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2657 від 29.08.2024.
Таким чином, враховуючи умови п. 5 Специфікації № 1 до договору, Відповідач мав здійснити поставку товару в строк до 28.10.2024.
06.12.2024 листом №1713 позивач звернувся до відповідача з претензією на яку відповідач не відповів.
Звертаючись з даним позовом до суду, Позивач зазначає, що станом на дату складання позовної заяви (15.04.2025) Відповідач поставку попередньо оплаченого товару не здійснив, чим порушив свої зобов`язання за договором.
Враховуючи факт порушення строку поставки товару, Позивач на підставі п.10.2 договору, розрахував та просить стягнути з Відповідача пеню в розмірі 881 991,00 грн., яка нарахована за період прострочення виконання зобов`язання з 29.10.2024 по 27.03.2025, а також штраф в сумі 116 820,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд дійшов висновку, що враховуючи умови п. 5 Специфікації № 1 до договору, Відповідач мав здійснити поставку товару в строк до 28.10.2024, відтак, розрахунок розміру пені та штрафу здійснено Позивачем арифметично правильно. При цьому, у процесі розгляду справи, за наслідками підписання сторонами мирової угоди, яка не була в установленому порядку подана на затвердження судом, Відповідач сплатив на користь Позивача суму грошових коштів у розмірі 140 491,01 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №10628 від 16.07.2025. Таким чином, зазначені обставини, з урахуванням приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, є підставою для закриття провадження у справі в частині пред`явленої до стягнення суми штрафу - 116 820,00 грн., а також частини суми пені - 23 671,01 грн., в зв`язку з відсутністю предмету спору. Решта позовних вимог, зокрема щодо стягнення з Відповідача пені в сумі 858 319,99 грн. (881 991,00 - 23 671,01 = 858 319,99), підлягає задоволенню.

Колегія суддів лише частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Виходячи з предмета та підстав заявленого позивачем позову та відповідних заперечень відповідача, предметом доказування у цій справі є, зокрема, факт укладення договору, належне/неналежне виконання відповідачем умов договору щодо поставки товару у визначені строки за умовами договору, наявність/відсутність підстав для застосування неустойки, наявність підстав для її зменшення. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як правильно встановлено господарським судом, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних відносин), до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно з ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
За приписами ч. 1 ст. 693 ЦК якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом першої інстанції на викання умов Договору Позивач здійснив передоплату за товар в розмірі 50% від вартості Товару, яка складає 584 100,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2657 від 29.08.2024.
Таким чином, враховуючи умови п. 5 Специфікації № 1 до договору, суд першої інстанції виснував, що Відповідач мав здійснити поставку товару в строк до 28.10.2024.
В той же час, колегія суддів наголошує, що за умовами п. 3.3 Договору Постачальник зобов`язується поставити Товар Покупцеві у строки, визначені Специфікацією (додаток до цього Договору).
Пунктом 3.4 договору передбачено, що поставка Товару здійснюється Постачальником згідно з п.3.1 договору тільки після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) Покупця, яка направляється Постачальнику одним із таких способів: або поштою на юридичну адресу Постачальника, або в електронному вигляді на електронну адресу (е-mail): Antonenko.dzto@gmail.com. У підтвердженні (заявці) Покупець вказує графік поставки, зазначає обсяги та терміни поставки Товару в межах періоду поставки, який Сторони вказують у специфікації (додатку до цього Договору).
Колегія суддів вважає, що п. 3.1. Договору неможливо застосовувати окремо від пункту 3.4 Договору.
Отже, з огляду на загальні засади цивільного законодавства, встановлені ст. 3 ЦК України: справедливість, добросовісність та розумність, саме направлення заявки засобами поштового або електронного зв`язку, та отримання постачальником такої заявки дозволяє визначити обов`язок з поставки певними обсягами та у визначений термін (в межах загального строку на поставку визначеного у специфікації).
В обґрунтування такого висновку колегія суддів, серед іншого, посилається на правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, відповідно до якої, якщо встановлені правила не дозволяють визначити зміст умови договору, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem» (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх писав). 
Матеріалами справи підтверджено, що проєкт договору поставки №19-07-2024 підготовлено та запропоновано саме Позивачем, а тому умови/слова договору слід тлумачити проти ПрАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат».
Згідно матеріалів справи, що підтверджено позивачем у судовому засіданні 12.03.2026, заявки, як окремого документа ним направлено не було. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що не приймаються до уваги доводи позивача про те, що специфікація по суті і є заявкою, враховуючи умови договору, а саме п.3.4, за результатами аналізу якого заявка і специфікація є різними і не тотожними видами документів, внаслідок чого є слушними доводи апелянта, що фактично з вини ПрАТ «ІЦКК» сторони до кінця не узгодили порядок і графік поставки Товару.
Відповідно до ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.
Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
В той же час, у специфікації від 19.07.2024 визначений загальний строк поставки, який становив до 28.10.2024. 

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.
Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.
Пунктом 10.2. Договору сторони погодили, що у разі порушення терміну поставки Товару згідно з цим Договором Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,5 % від суми Товару, що вказана у специфікації (додатку до Договору), за кожний день прострочення, із розрахунку з наступного дня від кінцевої дати поставки і до дня фактичної поставки (включаючи останній день поставки). У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 10 % від суми непоставленого (недопоставленого) Товару.
Враховуючи факт порушення строку поставки товару, Позивач розрахував та просить стягнути з Відповідача пеню в розмірі 881 991,00 грн., яка нарахована за період прострочення виконання зобов`язання з 29.10.2024 по 27.03.2025, а також штраф в сумі 116 820,00 грн.
За підрахунками суду, розрахунок розміру пені та штрафу здійснено Позивачем арифметично правильно.
Суд звертає увагу, що у процесі розгляду справи, за наслідками підписання сторонами мирової угоди, яка не була в установленому порядку подана на затвердження судом, Відповідач сплатив на користь Позивача суму грошових коштів у розмірі 140 491,01 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №10628 від 16.07.2025.
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин виконання хоча і не затвердженої судом, але підписаної сторонами мирової угоди, окрім сплати Відповідачем на користь Позивача суми грошових коштів у розмірі 140 491,01 грн. Оскільки на виконання умов угоди, ТОВ «ДЗТО» сплатило на користь ПрАТ «ІЦКК» суму у розмірі - 140 491,01 грн. з яких: пеня за прострочення виготовлення та поставки Товару в розмірі 118 000,00 грн., штраф за прострочення виготовлення та поставки Товару в розмірі 15 000,00 грн. та 50 відсотків суми сплаченого ПрАТ «ІЦКК» судового збору, що становить 7 491,01 грн., а не штрафу 116 820,00 грн. та частини пені в сумі 23 671,01 грн., як вирішив суд першої інстанції. 

У відзиві на позов відповідач наголосив на наявності форс-мажорних обставин, зокрема, через влучання групи ворожив ударних БПЛА в ніч на 16.04.2025, зазнали пошкоджень потужності ТОВ «ДЗТО», у тому числі зубчастих коліс, виготовлених на замовлення позивача (експертний висновок №ГО-547 від 14.05.2025.
Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до ст. 14 ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У розділі 8 договору зокрема у п. 8.1 договору визначено, що сторони звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо це стало наслідком дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) вважаються обставини, перелічені в ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».
За умовами п.8.3 договору сторона, яка посилається на наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зобов`язана протягом 5 (п`яти) календарних днів, з моменту виникнення форс-мажорних обставин, інформувати іншу сторону про виникнення таких обставин шляхом надсилання повідомлення стороні або поштового відправлення (цінний лист з описом вкладення) за місцезнаходженням юридичної особи, яке зазначено у цьому договору, або на електронну адресу (е-mail): Antonenko.dzto@gmail.com або за допомогою погодженої сторонами інформаційно-телекомунікаційної системи обміну документами в електронній формі. 
В той же час, скаржник не направляв на адресу Позивача у визначений договором строк повідомлень про настання форс-мажорних обставин з відповідними документами.
А загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, яким з 24.02.2022 було засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на всій території України, не є належним і допустимим доказом наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором, оскільки згідно зі статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) шляхом видачі сертифіката про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
В той же час експертним висновком, наданим відповідачем, підтверджено не неможливість виконання зобов`язань за договором з позивачем, а пошкодження обладнання відповідача.
Відтак, суд першої інстанції підставно не взяв до уваги доводи відповідача про форс-мажорні обставини у цій справі.

В той же час, з урахуванням зазначених обставин у справі, господарський суд не розглянув можливість вирішення питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки.
Так, частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних відносин), у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. 
Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.
В постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі № 910/1005/19 зазначено, що цивільні та господарські відносини у країні ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Також, необхідно звернути увагу на правову позицію Конституційного Суду України, що зазначена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, а саме: «Разом з цим наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.».
Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Конституційний суд України наголосив, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначені його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1 рішення КСУ від 02.11.2004 № 15-рп/2004).
Згідно з принципом співрозмірності (пропорційності) не можуть покладатися на юридичну особу, яка діє метою задоволення суспільних інтересів, зобов`язання, які перевищують межі необхідності.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З огляду на те, що:
- у даній справі наявне значне перевищення розміру неустойки порівняно з розміром своєчасно невиконаного зобов`язання. Так, заявлена до стягнення неустойка - 998 811,00 грн., складає 85,5% від суми простроченого зобов`язання - 1 168 200,00 грн., що явно перетворює її на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором;
- на момент ухвалення рішення суду відповідачем здійснено поставку товару на суму 299 400 грн. 
При цьому, за поясненнями відповідача він 12-ть шестерень закалив, відцентрував і поставив, а Позивач їх прийняв: 6 штук - 23 та 24.07.2025 вартістю 232 200,00 грн. і 6 штук - 23.09.2025 вартістю 398 400,00 грн., тобто після прийняття рішення.
Отже, колегія суддів констатує, що сума, на яку поставлено товар позивачу (630 600 грн), перевищує суму здійсненої ним передплати (584 100,00 грн);
- відповідачем добровільно сплачено (на виконання мирової угоди, яку планували укласти сторони) 140 491,01 грн. штрафних санкцій;
- підприємство відповідача постраждало внаслідок влучання групи ворожив ударних БПЛА в ніч на 16.04.2025, при цьому зазнали пошкоджень потужності ТОВ «ДЗТО (експертний висновок №ГО-547 від 14.05.2025).
В той же час, висновки суду, що дані обставини не впливають на результати розгляду справи, оскільки зобов`язання відповідачем мало бути виконано до 28.10.2024, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, з урахуванням того, що у даному випадку, як встановив суд апеляційної інстанції, має місце і прострочення кредитора - не оформлення і не подання заявки, передбаченої п.3.4 договору, що свідчить і про його недобросовісну поведінку. 
Таким чином, оцінивши у сукупності всі критерії необхідні для зменшення розміру неустойки, суд апеляційної інстанції вважає даний випадок, винятковим, і зауважує на наявності підстав для зменшення розміру неустойки на 85.94%, до 140 941,01 грн, з яких 118 000 грн пені та 22 491,01 грн штрафу, в решті вимог, а саме 763 991,00 грн. пені та 94 328,99 грн штрафу слід відмовити. Натомість, суд першої інстанції належного аналізу сукупності цих факторів у справі не надав, чим порушив норми матеріального права. 
Оскільки під час розгляду справи відповідачем вже сплачено 140 941,01 грн. штрафних санкцій, з яких 118 000 грн пені та 22 491,01 грн штрафу, то на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України провадження у справі в цій частині слід закрити через відсутність спору. 

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є не з`ясування обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
За наведених вище обставин, які були встановлені у ході апеляційного провадження у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права частково знайшли своє підтвердження.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення господарського суду слід скасувати, ухваливши нове рішення, яким закрити провадження у справі в частині стягнення 118 000 грн пені та 22 491,01 грн штрафу, в решті вимог (а саме 763 991,00 грн. пені та 94 328,99 грн штрафу) - відмовити.

Зважаючи на закриття провадження у справі в частині стягнення 140 941,01 грн позивачу підлягає поверненню з бюджету 1685,19 грн судового збору.
За змістом ч. 1 ст. 129 НПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, колегія суддів зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.
З урахуванням цього, судовий збір у розмірі 10 300,54 грн за подання позову, що відповідає 85,94%, на які зменшено неустойку судом, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2025 у справі №904/1790/25 - задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2025 у справі №904/1790/25 - скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким закрити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" на користь Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" 118 000,00 грн пені та 22 491,01 грн. штрафу. 
У задоволенні решти позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання", а саме про стягнення 763 991, 00 грн пені та 94 328,99 грн штрафу - відмовити.
Повернути Приватному акціонерному товариству "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, буд. 300, код ЄДРПОУ 00278818) із Державного бюджету України частину сплаченого судового збору, що дорівнює сумі 1685,19 (одна тисяча шістсот вісімдесят п`ять гривень 19 копійок) за подання до Господарського суду Дніпропетровської області позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" у справі №904/1790/25, сплаченого згідно платіжного доручення №787 від 27.03.2025, оригінал якої перебуває в матеріалах справи (а.с.5), у зв`язку із закриттям провадження у справі в цій частині позовних вимог.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" на користь Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" 10 300,54 грн судового збору за подачу позову.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" 17 978,60 грн судового з збору за подачу апеляційної скарги. 
Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено і підписано 30.03.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя  Ю.Б. Парусніков