ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/5849/14 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів: Василенка Я.М., Карпушової О.В.,
за участю секретаря Михайлової І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасні консалтингові технології” до Головного управління ДПС у Київській області, третя особа на стороні відповідача – Головне управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасні консалтингові технології” на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство "УВК Україна" звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
- від 26.06.2014 № 0001332201, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 300578,00 грн та штрафні санкції 150289,00 грн;
- від 01.08.2024 № 0001752201, яким визначено податкові зобов`язання з ПДВ у розмірі 1255826,00 грн та штрафні санкції у розмірі 627912,00 грн;
- визнання протиправними дій з проведення перевірки, за результатами якої складено акт від 10.07.2014 № 346/10-13-22-03/36449095.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 замінено первісного позивача на його правонаступника – ТОВ «СУЧАСНІ КОНСАЛТИНГОВІ ТЕХНОЛОГІЇ".
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Доводи апелянта обґрунтовані, зокрема тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представники відповідача та третьої особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності вказаних сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 27.03.2009 та взятий на облік у ДПІ у Києво-Святошинському районі Київської області. Основний від господарської діяльності – « 63.40.0 Організація перевезення вантажів». Інші: «Інші види оптової торгівлі», «Складське господарство», «Кур`єрська діяльність», «Здавання в оренду власного нерухомого майна», «Надання інших комерційних послуг». Керівник – Старостін Володимир Миколайович.
27.05.2014 відповідач видав наказ №458 для проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача щодо правовідносин з ТОВ «Торенія» (код ЄДРПОУ 38091691) за січень 2014 року, які вручені головному бухгалтеру позивача.
Про результати складений Акт перевірки від 06.06.2014 №269/10-13-22-03/36449095 (далі - Акт перевірки від 06.06.2014). У ньому вказано щодо проведення перевірки в періоді 27.05.2014-02.06.2013. Використані: договори з ТОВ «Торенія» та бухгалтерські документи позивача до них, бази даних АІС «Податковий блок», розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, відомості декларації позивача з ПДВ, акт ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві щодо неможливості проведення зустрічної звірки з ТОВ «Торенія» для підтвердження операцій, витяг з кримінального провадження №32014100000000036 за ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України. Проаналізовано реєстр ПН та зазначено про неможливість підтвердження походження товарів за ланцюгом постачання, відсутність об`єктів оподаткування, договорів, повідомлення про відсутність за зареєстрованою адресою, а також протокол допиту особи, вказаної директором контрагента позивача, що йому невідомо про діяльність такої компанії. У висновку Акту перевірки зафіксовано порушення позивача пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України (далі – ПК України) внаслідок безтоварності операцій з ТОВ «Торенія» згідно з договорами поставки товару та надання послуг, п.4 Порядку ведення реєстру отриманих і виданих податкових накладних, затвердженого наказом ДПА України від 21.12.2010 №969, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.12.2010 №1401/18696, що спричинило заниження сплати ПДВ за січень 2014 року на суму 300578,00грн. Акт позивачем підписаний без зауважень. Проте висновки оскаржені в адміністративному порядку. Після розгляду його заперечень відповідач залишив висновки без змін.
04.07.2014 відповідач видав наказ №644 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки позивача з 04.07.2014 тривалістю 5 робочих дні щодо правовідносин з ТОВ «Торенія» (код ЄДРПОУ 38091691) за період листопад-грудень 2013року.
Отримавши копію вказаного наказу 04.07.2014, головний бухгалтер позивача склав Акт відмови в допуску до проведення перевірки, який надав супровідним (вх.відповідача 07.07.2014 №356). В Акті зазначив, що запит про надання документів не відповідає вимогам Податкового кодексу України та постанові КМУ №1245, з огляду на що позивач звільнений від обов`язку надавати на нього відповідь, а також що на підписі в.о.начальника інспекції відсутня печатка.
Підписи посадових осіб відповідача на вказаному Акті відсутні. Посадові особи відповідача того ж дня склали акт о 16год. 50хв. про недопуск їх до позапланової перевірки.
Водночас результати перевірки оформлено актом від 10.07.2014 № 346/10-13-22-03/36449095 (далі – Акт перевірки від 10.07.2014). У ньому вказано, що податкова перевірка проведена з 04.07.2014 до 10.07.2014. Використані: бази даних АІС «Податковий блок», розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, відомості декларації позивача з ПДВ за листопад-грудень 2013року, акт ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві щодо неможливості проведення зустрічної звірки з ТОВ «Торенія» для підтвердження операцій, витяг з кримінального провадження №32014100000000036 за ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України. Проаналізовано реєстр ПН за квітень-грудень 2013року. Також зазначено, що під час виїзду не встановлено посадових осіб за податковою адресою, про що складено акт від 07.07.204 №298/22-03. У описі порушень вказано, що для висновків використано відомості акту ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо неможливості проведення зустрічної звірки з ТОВ «Торенія», в якому вказано про неможливість підтвердження походження товарів за ланцюгом постачання, відсутність об`єктів оподаткування, договорів, повідомлення про відсутність за зареєстрованою адресою, а також протокол допиту особи, вказаної директором контрагента позивача, що йому невідомо про діяльність такої компанії.
За результатами перевірки у висновку Акту перевірки зафіксовано порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6 статті 201 ПК України внаслідок безтоварності операцій з ТОВ «Торенія» згідно з договорами поставки товару та надання послуг, що спричинило заниження сплати ПДВ за листопад 2013 року в сумі 555925,00грн, грудень 2013 року – 699901,00 грн. Акт позивачем не підписаний. Після розгляду його заперечень відповідач залишив висновки без змін.
Тому відповідач виніс оскаржувані ППР: до Акту перевірки від 06.06.2014 - від 26.06.2014 № 0001332201, яким збільшив суму грошового зобов`язання позивача з ПДВ на 458670,00 грн (у тому числі за основним платежем на 300578,00 грн та 150289,00 грн за штрафними санкціями); до Акту перевірки від 10.07.2014 - від 01.08.2014 № 0001752201, яким збільшив суму грошового зобов`язання позивача з ПДВ на 1883738,00 грн (у тому числі за основним платежем на 1255826,00 грн та 627912,00 грн за штрафними санкціями).
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що відсутність основних засобів та інших необоротних активів, необхідних для здійснення господарської діяльності, свідчить про обґрунтованість висновків відповідача про безтоварність господарських операцій. Відтак, відповідач діяв у спірних правовідносинах на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України та законами України, спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Бухгалтерським обліком згідно з ст.1 Закону України від 19 серпня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції на час спірних донарахувань (далі – ЗУ № 996-XIV), є процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.
Відповідно до ч.2 ст.3 вказаного Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій згідно з ч.1 ст.9 ЗУ №996-XIV є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Тобто, документи бухгалтерського обліку мають посвідчувати правочини, які реально відбуваються.
Згідно з п.58.1 ст.58 ПК України (в редакції станом на дату прийняття оскаржуваних рішень) у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми ПДВ, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків ППР.
З приводу спірного донарахування ПДВ, то сума ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Об`єктом оподаткування є операції платників ПДВ відповідно до ст.185 ПК України з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Згідно з п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Порядок визначення бази оподаткування в разі постачання товарів/послуг урегульований нормами ст.188 ПК України у відповідно чинній редакції.
Зокрема, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Ставки податку відповідно до п.193.1 ст.193 ПК України встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 20 відсотків (основна), 0 відсотків, 7 відсотків по операціях.
Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п.198.2 вказаної статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов`язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.
Відповідно до п.198.3 вказаної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), відповідно до п. 198.4. не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.
Згідно з п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов`язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.
У разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, згідно з п.199.1 ст.199 ПК України включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях.
Отже, законність взяття податкового кредиту безпосередньо впливає на правильність розрахунків з бюджетом при сплаті ПДВ.
Згідно з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Доводи відповідача щодо відсутності права на податковий кредит у разі його взяття за операціями, що реально не відбулися, обґрунтовані, позаяк складання документів бухгалтерського обліку та формування податкової звітності на їх підставі має мати легальну мету, що несумісна з ухиленням від сплати податків.
Зважаючи на неусталеність судової практики в питаннях доказовості безтоварних операцій, законодавець України у 2015 році ввів законом процедуру, за якої платник може визнати добровільно податкові порушення, за які його притягнуто до відповідальності, шляхом сплати 5% донарахованих ППР податкових зобов`язань. Закон № 1071-д «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу». Розділ ХХ ПК України доповнено підрозділом 9-2 «Особливості уточнення податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу». Методичні рекомендації щодо особливостей уточнення податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу затверджено наказом ДФС України від 17.01.2015 № 13 (далі – Методичні рекомендації).
Так, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб, який застосовується з урахуванням строків давності (1095 днів) до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року. Він розповсюджувався виключно на факти заниження податкових зобов`язань з ПДВ (у зв`язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв`язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування).
Згідно з п.6. у разі якщо платник податків розпочинає процедуру адміністративного та/або судового оскарження ППР, прийнятого контролюючим органом за результатами документальної позапланової перевірки згідно із цим підрозділом, податковий компроміс не застосовується.
Водночас, відповідно до п.3.14 розділу 3 Методичних рекомендацій, у разі подання Заяви про компроміс по ППР під час процедури судового оскарження до моменту набрання законної сили рішенням суду (винесення рішення судом апеляційної інстанції незалежно від факту оскарження до Вищого адміністративного суду України) після досягнення податкового компромісу відповідний орган ДФС подає до суду першої або апеляційної інстанції, який розглядає справу, вмотивоване письмове клопотання із дотриманням встановлених Кодексом адміністративного судочинства України вимог щодо затвердження примирення сторін у справі у зв`язку із досягненням такими сторонами податкового компромісу. Відповідно до пункту 11-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов`язань з ПДВ та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.
Як свідчать встановлені обставини, після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції на користь позивача та під час касаційного провадження, вказана процедура між сторонами застосована, 5% спірних зобов`язань сплачені. Заяви про примирення відповідач не подав, докази обліку в системі адміністрування ПДВ, не зважаючи на зобов`язання суду, ані відповідач, ані третя особа не подали. Відповідач безпідставно не визнає власне рішення про погодження податкового компромісу.
Абзац перший п.7 підр. 9-2 Розділу ХХ ПК України вказував на те, що процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ, визначені у ППР, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав ППР, за яким податкові зобов`язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов`язань, визначених у ППР, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов`язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов`язання вважається неузгодженим.
Відповідно до п.8 підр. 9-2 Розділу ХХ ПК України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов`язань згідно із цим підрозділом.
Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов`язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.
Крім того, діяння, вчинене платником податків або його посадовими (службовими) особами, що призвело до заниження його податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ, якщо такі податкові зобов`язання уточнені за процедурами застосування податкового компромісу та сплачені до бюджетів, не вважається умисним ухиленням від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) (п.10 підр. 9-2 Розділу ХХ ПК України).
Позивач сплатив 5% спірного зобов`язання з ПДВ, що відповідає частково сумам донарахування ППР: сплачені податок на прибуток – 71588,00грн (1431757*5%), ПДВ – 91082грн (1821650*5%), хоча до Акту перевірки від 06.06.2014 ППР від 26.06.2014 №0001332201 про збільшення ПДВ на 458670,00 грн та до Акту перевірки від 10.07.2014 ППР від 01.08.2014 №0001752201 про збільшення ПДВ на 1883738,00 грн. У заяві про застосування податкового компромісу позивач не вказав про визнання спірних в цій справі ППР, натомість заявивши про подання уточнюючих розрахунків зі звітності з податку на прибуток та ПДВ з деталізацією сформованих показників за рахунок договірних правовідносин з ТОВ «Торенія» та ТОВ «УКРПРОФБІЗ».
Оскільки спірні донарахування стосуються виключно податкового кредиту від правочинів з ТОВ «Торенія», то за змістом заяви позивача та рішенням відповідача про погодження процедури податкового компромісу взятий податковий кредит як із ТОВ «Торенія», так і з ТОВ «УКРПРОФБІЗ», щодо правовідносин з яким накази про призначення податкових перевірок, акти вказаних вище податкових перевірок відомостей та зафіксованих порушень не мають. 
Щодо податкового кредиту ТОВ «Торенія» у заяві позивач взяв:
- за листопад 2013 року: ПДВ 234840,00грн згідно з договором від 01.11.2013 №ПР-0111 про навантажувально-розвантажувальні послуги; ПДВ 109004,40грн згідно з договором від 01.11.2013 №У-0111 про пакувальні послуги; ПДВ 203080,32грн згідно з договором від 01.11.2013 №ТМЦ-0111 про продаж товарів;
- за грудень 2013 року: ПДВ 241935,00грн згідно з договором від 01.11.2013 №ПР-0111 про навантажувально-розвантажувальні послуги; ПДВ 116098,16грн згідно з договором від 01.11.2013 №У-0111 про пакувальні послуги; ПДВ 341868,40грн згідно з договором від 01.11.2013 №ТМЦ-0111 про продаж товарів;
- за січень 2014 року: ПДВ 162877,50грн згідно з договором від 01.11.2013 №ПР-0111 про навантажувально-розвантажувальні послуги; ПДВ 29475,84грн згідно з договором від 01.11.2013 №У-0111 про пакувальні послуги; ПДВ 108224,64грн згідно з договором від 01.11.2013 №ТМЦ-0111 про продаж товарів.
Тобто, задекларований податковий кредит за рахунок вказаних операцій, які відповідач вважає безтоварними, за листопад-грудень 2013 року – 1246826,28грн, за січень 2014 року – 1547404,26грн, що не достатньо та не відповідає сумі сплати 5% в межах процедури податкового компромісу. То ж із-за відсутності заяв позивача суду про відкликання частини позовних вимог та непримирення сторін суд урахував наступні обставини та факти.
Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Податковий кредит за рахунок ПДВ з операцій зі вказаним контрагентом сформований на підставі ПН з ВН, до яких підписані такі договори.
01.11.2013 договір поставки товару №ТМЦ-0111, згідно з умовами якого Постачальник (ТОВ «Торенія») передає у власність Покупцеві (позивачу) товар, а Покупець приймає та оплачує товарі у кількості, якості та асортименті, зазначених у специфікації, ПН що виставляються Постачальником і є частиною цього договору з моменту їх підписання повноважними представниками сторін. ВН та ПН виписані на поставку термоусадочної плівки, стрейча палетного, стрейч-плівку, піддон. Розрахунки за поставлений товар здійснювались актами прийому-передачі векселів. Перевезення, навантаження та розвантаження товару оформлене на підставі договору про надання послуг від 01.11.2013 №ПР-0111, відповідно до умов якого, Замовник (позивач) доручає, а Виконавець (ТОВ «Торенія») зобов`язується виконати вантажно-розвантажувальні роботи згідно з заявкою замовника. Про виконання умов договору про надання послуг від 01.11.2013 року № ПР-0111 підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та актами прийому-передачі векселів та звітами до актів-здавання прийняття наданих робіт.
Того ж дня укладений між вказаними контрагентами договір про надання послуг від 01.11.2013 № У-0111, звітами до актів здавання-прийняття наданих робіт та актами здавання-прийняття виконаних робіт.
Згідно з даними ЄДРПОУ ТОВ «Торенія» зареєстроване з 13.04.2012. Основний вид господарської діяльності - « 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність». Інші: « 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту», « 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля», « 69.10 Діяльність у сфері права», « 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування», « 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування».
Отже, предмети укладених договорів з позивачем не відповідають основним видам діяльності вказаного його контрагента. Натомість перевезення є зареєстрованим видом господарської діяльності позивача. У ТОВ "Торенія" відсутні транспортні засоби, що підтверджено витягом з АІС "Автомобіль" ДАІ МВС України. З огляду на відсутність доказів наявності об`єктів оподаткування для вчинення таких правочинів, ділова мета їх укладення не обґрунтована. 
Відповідно до приписів ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Умови вказаних договорів є загальними, позаяк не конкретизовані їх предмети.
Згідно з п.83.1 ст.83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом, податкова інформація, експертні висновки, судові рішення, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
То ж відповідач обґрунтовано для висновків перевірок урахував не лише отримані від платника документи, а й наявну податкову інформацію.
ТОВ «Торенія» не декларувало виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту та торгівельного обладнання, зобов`язань, які би дозволили виконати вказані договори залученням інших суб`єктів господарювання. Зокрема, відповідно до п.8.1 Порядку обліку об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, урегульований нормами розділу VIIІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 22.04.2014 № 462), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за №1562/20300 (далі – Порядок №1588), платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом. То ж відсутність довідок форми 20-ОПП про такі відомості свідчать про відсутність об`єктів оподаткування вказаного підприємства.
Відсутність доказів походження товару та його використання позивачем у його власній господарській діяльності доводить відсутність руху майнового стану позивача внаслідок оформлених вказаним вище документами правочинів. Вексельна форма розрахунків для вказаних видів договорів свідчить про відсутність оплати коштами господарських операцій.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №758/9746/14-к, якою директора та засновника ТОВ "Торенія" звільнено від кримінальної відповідальності у вчинені злочину, передбаченого частиною першою статті 205 КК України (фіктивне підприємництво) у зв`язку із закінченням строків давності, встановлено його вину, стосуються періоду створення та реєстрації юридичної особи. Отже, мета створення вказаного підприємства, що порушує законодавство України у сфері оподаткування, підтверджена рішенням суду, обґрунтовано врахована відповідачем для висновків податкових перевірок позивача.
Встановлення факту фіктивного підприємництва з урахуванням вказаних вище обставин і фактів доводить обґрунтовані сумніви відповідача в реальності операцій, ПДВ з яких позивач взяв для формування податкового кредиту за листопад 2013року-січень 2014року.
Відповідно до п.5 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.01.2000 №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 року за №85/4306 (далі – Стандарт №11), зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
Колегія суддів погоджується з тим, що у сукупності з вказаними вище обставинами, відсутність основних засобів та інших необоротних активів, необхідних для здійснення господарської діяльності, свідчить про обґрунтованість висновків відповідача про безтоварність господарських операцій. 
Контрагент позивача не є виробником відповідного виду товарів та надання вказаних вище послуг. Його зареєстровані види діяльності не передбачають можливості їх отримання та надання. Відсутність придбання підтверджена відсутністю придбання в інших постачальників цих контрагентів згідно з відомостями ЄРПН, у т.ч. послуг з оренди або власності об`єктів нерухомого майна, основних засобів та трудових ресурсів. То ж походження товару, з придбання якого позивач взяв податковий кредит, його переміщення не підтверджені сукупністю достатніх і достовірних доказів. Вказані обставини сукупно з відсутніми трудовими ресурсами для здійснення фінансово-господарської діяльності підтверджують доводи відповідача про безтоварність таких господарських операцій.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Транзитний рух коштів на рахунках контрагентів не є достатнім доказом таких обставин та в сукупності зі вказаними вище фактами доводить мету – штучного формування показників податкової звітності, отримання податкової вигоди.
Обґрунтованість висновків про безтоварність операцій та, як наслідок, про безпідставність взяття за їх рахунок податкового кредиту, підтверджується сукупністю вказаних вище обставин і фактів. 
Таким чином, з огляду на допущення порушень позивачем контролюючий орган правомірно прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Поряд з цим, судова колегія враховує й те, що апелянтом не спростовано жодними доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 – 76 КАС України, факт дотримання вимог податкового законодавства в межах спірних правовідносин, або спростовували висновки контролюючого органу за наслідком проведення податкового контролю.
За наведених обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції при розгляді даного спору обґрунтовано вказав, що в задоволенні позову слід відмовити.
Апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань, ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасні консалтингові технології” на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасні консалтингові технології” до Головного управління ДПС у Київській області, третя особа на стороні відповідача – Головне управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко 

Судді: Я. М. Василенко

О. В. Карпушова

Повний текст постанови складено 22.04.2026.