ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2026 р. Справа№ 924/284/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко А.І.
суддів: Михальської Ю.Б. 
Мальченко А.О. 

секретар судового засіданні: Романенко К.О.,
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 07.04.2026,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Хмельницькій області
на рішення Господарського суду міста Києва
від 18.11.2025 (повний текст складено 24.11.2025)
у справі №924/284/25 (суддя - Мудрий С.М.)
за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"
до: 1) Головного управління ДПС у Хмельницькій області,
2) Державної податкової служби України
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів:  ОСОБА_1 
про припинення податкової застави та скасування запису про обтяження,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

У березні 2025 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області та Державної податкової служби України в якому просило:
1) припинити податкову заставу житлового будинку, що належить на праві приватної власності Банку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1569805768224, що зареєстрована 21.09.2021 о 14:33:04, номер запису про обтяження 44074070, підстава для державної реєстрації: акт, серія та номер: 35/22-01-13-04-14, виданий 13.09.2021, видавник: Головне управління ДПС у Хмельницькій області; рішення, серія та номер: 59/22-01-13-04-16, виданий 25.08.2021, видавник: Головне управління ДПС у Хмельницькій області; лист повідомлення, серія та номер: 7778/5/22-01-13-04-05, виданий 13.09.2021, видавник: Головне управління ДПС у Хмельницькій області. Обтяжувач: Державна податкова служба України (код ЄДРПОУ: 43005393). Боржник: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
2) скасувати запис про обтяження №44074070 зареєстрований 21.09.2021 о 14:33:04, згідно з яким проведено державну реєстрацію обтяження нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: Хмельницька обл., Кам`янець-Подільський р., с. Гринчук, вул. Слободяна Едуарда (до переіменування вул. Садова) буд. 46, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1569805768224. Вид обтяження - податкова застава, Обтяжувач: Державна податкова служба України (код ЄДРПОУ: 43005393). Боржник: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Банк не може належним чином реалізувати свої правомочності власника із користування та розпорядження вищезазначеним об`єктом нерухомості, оскільки воно перебуває у податковій заставі. З огляду на те, що вказане обтяження не стосується Банку, який є добросовісним набувачем майна, а тому обтяження підлягає припиненню, а запис про обтяження - скасуванню.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 01.07.2025 справу №924/284/25 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" м. Київ до Головного управління ДПС у Хмельницькій області до Державної податкової служби України про припинення податкової застави та скасування запису про обтяження передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 справу №924/284/25 прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №924/284/25 позов задоволено частково.
За рішенням суду припинено податкову заставу житлового будинку, що належить на праві приватної власності Акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк", розташованого за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, село Гринчук, вулиця Слободяна Едуарда (до переіменування вулиця Садова) будинок 46, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1569805768224, що зареєстрована 21.09.2021 о 14:33:04, номер запису про обтяження: 44074070, підстава для державної реєстрації: акт, серія та номер: 35/22-01-13-04-14, виданий 13.09.2021, видавник: Головне управління ДПС у Хмельницькій області; рішення, серія та номер: 59/22-01-13-04-16, виданий 25.08.2021, видавник: Головне управління ДПС у Хмельницькій області; лист повідомлення, серія та номер: 7778/5/22-01-13-04-05, виданий 13.09.2021. Видавник: Головне управління ДПС у Хмельницькій області (29000, Україна, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Пилипчука, будинок 17; ідентифікаційний код 44070171). Обтяжувач: Державна податкова служба України (04053, Україна, місто Київ, Львівська площа, будинок 8; ідентифікаційний код 43005393). Боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ).
Присуджено до стягнення з Головного управління ДПС у Хмельницькій області на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 1 211, 20 грн судового збору.
Присуджено до стягнення з Державної податкової служби на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 1 211, 20 грн судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів 

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 по справі № 924/284/25та винести постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач-1 зазначає, що на підставі рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 25.08.2021 №59/22-01-13-04-16, актом опису від 13.09.2021 №35/22-01-13-04-14 описано у податкову заставу спірне майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності. Станом на момент подачі апеляційної скарги податковий борг зазначеного платника податків не погашений та становить 341039,68 гривень. За умовами п. 93.2. ст. 93 Податкового кодексу України, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті. Станом на момент прийняття рішення у контролюючого органу були відсутні підстави, передбачені п. 93.2 ст. 93 Податкового кодексу України для звільнення майна ОСОБА_1 з податкової застави.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав пояснення, в яких просить залишити апеляційну без задоволення, наголошуючи на тому, що позовна заява банку про усунення перешкод в здійсненні права власності на нерухоме майно, шляхом припинення податкової застави та скасування запису про обтяження стосується майна АТ КБ «ПриватБанк», а не ОСОБА_1 . Позивач набув права власності на спірне майно на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися № 714 від 31.01.2025. Процедура та результати аукціону не оспорені, а отже є дійсними. При цьому, посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема, постанови від 09.08.2023 у справі № 907/850/22, 02.11.2022 у справі № 916/2016/21, 02.11.2022 у справі № 916/2016/21, від 03.07.2024 № 344/3333/23, вказує, що податкова застава поширюється виключно на майно платника податків, який має податковий борг. Новий власник майна (банк), що придбав спірне майно в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки, не замінює боржника (колишнього власника майна) у правовідносинах щодо погашення заборгованості зі сплати податків, тому процедура звернення стягнення на майно банку в порядку, визначеному Податковим кодексом України, не може бути реалізована, що є самостійною підставою для скасування (припинення) податкової застави.

Явка представників у судове засідання 

Представники відповдіача-2 та третьої особи в судове засідання 07.04.2026 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Доказом повідомлення відповідача-2 є довідка про доставку електронних документів (ухвал суду) до його електронного кабінету.
Крім того, в матеріалах справи містяться конверти з копіями ухвал суду апеляційної інстанції, зокрема, від 26.01.20226, 17.02.2026, 02.03.2026, які надсилались третій особі - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , причиною повернення зазначено "за закінченням терміну зберігання".
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). 
З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповдіача-2 та третьої особи.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції 

Як підтверджено матеріалами справи, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 28.04.2021 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 21.05.2021) у справі №924/223/21 за позовом Банку до Приватного підприємства "ПАКТ" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у загальному розмірі 2 523 683, 21 грн, яка виникла через неналежне виконання кредитного договору №HMVKLON93507 від 30.04.2020, позов Банку було задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з Приватного підприємства "ПАКТ" та ОСОБА_1 на користь Банку 2 166 973,91 грн. заборгованості за кредитом, 356 106, 22 грн заборгованості за процентами, 603, 08 грн пені та 37 855, 25 грн судового збору.
Рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.04.2021 у справі №924/223/21 набрало законної сили 21.05.2021.
21.05.2021 Господарським судом Хмельницької області видано наказ про примусове виконання судового рішення від 28.04.2021 у справі №924/223/21.
28.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Терлеєвим Іваном Миколайовичем (далі - приватний виконавець) відкрито виконавче провадження № 65608077 з примусового виконання судового наказу №924/223/21 від 21.05.2021. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ОСОБА_1 .
У межах відкритого виконавчого провадження № 65608077, 28.05.2021 приватним виконавцем прийнято постанову про арешт майна ОСОБА_1 , якою накладено арешт, у тому числі на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1569805768224 (далі - житловий будинок).
28.05.2021 на підставі постанови про арешт майна боржника № 65608077 від 28.05.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про обтяження житлового будинку №42203815 (обтяжувач: приватний виконавець Терлеєв Іван Миколайович).
21.09.2021 на підставі прийнятих Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області акту №35/22-01-13-04-14 від 13.09.2021, рішення №59/22-01-13-04-16 від 25.08.2021, листа повідомлення № 7778/5/22-01-13-04-05 від 13.09.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про обтяження житлового будинку №44074070 (обтяжувач: Державна податкова служба України; боржник: ОСОБА_1 ).
13.06.2024 у межах виконавчого провадження № 65608077 житловий будинок був переданий приватним виконавцем на реалізацію державному підприємству "СЕТАМ", однак електронні торги з реалізації лота не відбулись через відсутність допущених учасників торгів.
18.09.2024 приватним виконавцем складено акт про те, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися, а житловий будинок за ціною 651 030,10 грн було передано стягувачу (Банку) в рахунок погашення боргу. Цього ж дня приватним виконавцем було прийнято постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
18.09.2024 приватним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, борг частково стягнуто за рахунок реалізації майна боржника та солідарного боржника, та передачі арештованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу, у зв`язку з чим було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, приватним виконавцем було визначено, що залишок нестягненої суми за виконавчим документом становить 61 152,18 грн.
31.01.2025 приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Саварчук В.М. (далі - приватний нотаріус) видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, зареєстроване в реєстрі за номером 714.
Зазначеним свідоцтвом приватний нотаріус, на підставі акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, складеного приватним виконавцем від 18.09.2024 посвідчив, що житловий будинок належить Банку, оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_1 .
31.01.2025 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі вищевказаного свідоцтва було внесено запис про право власності позивача на житловий будинок (номер відомостей про речове право 58289414).
У подальшому, Банк звернувся до Головного управління ДПС у Хмельницькій області з листом від 10.02.2025 № E.08.0.0.0/4-250210/44780, в якому просив припинити обтяження у вигляді податкової застави на житловий будинок, оскільки Банк є його добросовісним набувачем.
У відповідь Головне управління ДПС у Хмельницькій області листом від 21.02.2025 №2471/6/22-01-13-05-06 повідомило Банк, що станом на 21.02.2025 відсутні підстави для звільнення майна ОСОБА_1 з податкової застави, передбачені п. 93.2 ст. 93 ПК України.
Оскільки податкова застава не була припинена у добровільному порядку, Банк звернувся з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України).
Згідно з приписами частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 391 Цивільного кодексу України).
У розумінні цієї норми право власності може бути також порушене без вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, в якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Вище встановлено, що Банк набув право приватної власності на житловий будинок, який раніше належав ОСОБА_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1569805768224, у порядку статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" - у зв`язку з тим, що вказаний арештований об`єкт нерухомості не був реалізований на електронному аукціоні у межах виконавчого провадження № 65608077 і стягувач (Банк) виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, що підтверджується: Актом приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєвим І.М. ВП № 65608077 ЗВП№65881177 від 18.09.2024, постановою приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєвим І.М. ВП № 65608077 від 18.09.2024 про повернення виконавчого документа стягувачу та свідоцтвом про право власності від 31.01.2025, видане приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Саварчук В.М., зареєстроване в реєстрі за номером 714, а також Інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно №417834467 від 14.03.2025.
У той же час, 21.09.2021 на підставі прийнятих Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області акту №35/22-01-13-04-14 від 13.09.2021, рішення №59/22-01-13-04-16 від 25.08.2021, листа повідомлення № 7778/5/22-01-13-04-05 від 13.09.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про обтяження житлового будинку №44074070: вид обтяження - податкова застава, можливість відчуження - за погодженням з обтяжувачем, обтяжувач - Державна податкова служба України; боржник: ОСОБА_1 ). Відповідно до Інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно №417834467 від 14.03.2025 вид обтяження - податкова застава.
Відповідачі у свою чергу жодним чином не спростовують правомірності набуття Банком права власності на відповідне нерухоме майно, однак вказують, що спірний об`єкт нерухомості перебуває під податковою заставою, оскільки за ОСОБА_1 обліковується податковий борг, а тому відсутні законодавчо визначені підстави для зняття такого обтяження. 
Викладені доводи відповідачів суд вважає необґрунтованими, оскільки, по-перше, самі податкові органи підтверджують, що боржником за податковим боргом є інша особа (попередній власник майна), а не Банк (Позивач у цій справі); по-друге, за змістом підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава - це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.
Так, відповідно до пункту 89.2 статті 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Вичерпний перелік підстав для припинення податкової застави майна боржника наведено у статті 93 ПК України.
Так, згідно з пунктом 93.1 цієї статті майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:
- отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку;
- визнання податкового боргу безнадійним;
- набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;
- отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання;
- отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу.
За змістом пункту 93.2 статті 93 ПК України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.
Отже, податкова застава є способом забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом. Право податкової застави виникає згідно з ПК України та не потребує письмового оформлення. Підставою виникнення податкової застави є несплата у строки, встановлені ПК України, сум грошових зобов`язань. Податкова застава виникає з дня виникнення у платника податків податкового боргу з грошових зобов`язань. При виникненні права податкової застави майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків. У зв`язку з цим, закон передбачає оформлення майна, на яке поширюється право податкової застави, актом опису, яке здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу. При цьому у разі збільшення суми податкового боргу до початку складання акту опису майна у податкову заставу такий акт складається до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків.
Податкова застава виникає з дня виникнення податкового боргу і поширюється на майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків. У разі збільшення такого боргу податкова застава не припиняється, а продовжує діяти, тому акт опису майна складається на виконання рішення контролюючого органу про опис майна у податкову заставу, але до суми, відповідної збільшеній сумі податкового боргу платника податків. Тому, ініційовані контролюючим органом після виникнення права податкової застави процедури, направлені на погашення платником податків податкового боргу, мають бути завершені і відсутні підстави для початку нових аналогічних процедур.
Аналогічні висновки викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №803/3853/15.
Таким чином, до позивача (Банку) податкова застава не застосовується, оскільки останній не є боржником, за яким обліковується податковий борг, у розумінні наведених норм Податкового кодексу України.
При цьому Банк є добросовісним набувачем вказаного нерухомого майна, яке набуто ним за результатами проведених в межах виконавчого провадження електронних торгів. Процедура та результати їх проведення не оспорені, а отже є дійсними.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції дійшов, відповідне нерухоме майно знаходиться у податковій заставі через наявність податкового боргу у ОСОБА_1 , якій воно належало до торгів. Водночас особа, яка стала власником нерухомого майна (Банк), не є боржником, і відповідно приписи статті 93 ПК України не підлягають застосуванню у контексті спірних правовідносин.
При цьому, позивач, який набув право власності у порядку статті 61 Закону України "Про виконавче провадження", не може належним чином реалізувати права власника через наявність податкової застави.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд та інші проти Ірландії" (Pine Valley Developments and Others v. Ireland, серія А, №222, від 29.11.1991), статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.
Крім того, у рішенні у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04, від 20.10.2011) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Тож, виявивши бажання залишити за собою нерухоме майно, яке не було реалізоване на торгах, Банк набув право власності на це майно та розраховував, що матиме можливість вільно розпоряджатися ним, а держава в особі відповідних органів не перешкоджатиме цьому та належним чином виконуватиме власні зобов`язання.
Однак, не пов`язана з особою позивача податкова застава порушує його права, як власника майна, на розпорядження ним, а тому наявні підстави для її припинення.
Наведене повністю узгоджується із висновками, викладеними зокрема у постановах Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 916/2016/21, від 27.06.2023 у справі №907/568/22, від 09.08.2023 у справі № 907/850/22, від 06.02.2024 у справі №914/2901/21, від 18.06.2024 у справі №927/1172/23, від 30.09.2025 у справі №914/2949/24.
З огляду на встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність припинення податкової застави на належне позивачу майно, оскільки останній не відповідає за податковими зобов`язаннями попереднього власника майна та, що податкова застава у цьому випадку не пов`язана з особою позивача.
Водночас щодо вимоги про скасування податкової застави слід зазначити таке.
Згідно з частиною 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина 2 статті 21 ЦК України).
Разом з тим, неправомірність виникнення податкової застави у позові Банком не оспорюється та не стосується предмету даного спору. За вказаних обставин, вимога Банку про скасуванню податкової застави не підлягає задоволенню.
Більше того, задоволення вимоги про припинення податкової застави є наслідком вилучення запису про відповідне обтяження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову в частині вимог про припинення податкової застави.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №924/284/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №924/284/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №924/284/25 залишити без змін. 
Матеріали справи №924/284/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.04.2026.

Головуючий суддя А.І. Тищенко 

Судді Ю.Б. Михальська

А.О. Мальченко