23.02.26
22-ц/812/492/26
Провадження № 22-ц/812/492/26

П О С Т А Н О В А 
іменем України

23 лютого 2026 року м. Миколаїв
справа № 490/11653/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В., 
із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 16 травня 2025 року під головуванням судді Шолох Л.М., в приміщенні цього ж суду, дата складення повного судового рішення не зазначена, у цивільній справі 
за позовом 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви
У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі–ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач зазначав, що 28 лютого 2020 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №С-300-011977-20-980. Згідно договору відповідачу було надано кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 50 000,00 грн зі сплатою за користування кредитом 48,00 % річних.
07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого, АТ «Ідея Банк» передає ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників №1 до договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 85 591,69 грн, з яких: 45 896,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 695,26 грн - сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного погашення.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за кредитним договором №С-300-011977-20-980 від 28 лютого 2020 року в розмірі 85 591,69 грн., з яких: 45 896,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 695,26 грн - сума заборгованості за відсотками.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює погашення по кредиту, відсоткам за користування кредитом, має заборгованість у розмірі 85 591,69 грн, з яких: 45 896,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 695,26 грн - сума заборгованості за відсотками, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. 

Узагальненні доводи інших учасників справи
Правом відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 не скористався.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2025 року позов задоволений. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №С-300-011977-20-980 від 28 лютого 2020 року в сумі 85 591,69 грн, з яких: 45 896,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 39 695,26 грн - сума заборгованості за відсотками. Крім того, суд розподілив судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ «Ідея Банк» (первісний кредитодавець) виконав умови договору укладеного з ОСОБА_1 та надав відповідачу у користування кредитні кошти, а відповідач отримав у користування ці кошти, однак не виконав своїх зобов`язань щодо їх повернення, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою цього ж суду від 10 грудня 2025 року ОСОБА_1 поновлено строк для звернення із заявою про перегляд заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення, на порушення судом норм матеріального права, не повне з`ясування усіх фактичних обставин, що мають істотне значення для вирішення справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апелянт зазначав, що у матеріалах справи не міститься у повному обсязі копії договору факторингу між кредитором та позивачем, доказів оплати договору факторингу та додатків до нього, щоб підтверджувало належність позивача як нового кредитора у справі. Відсутність доказів, на підтвердження факту переходу права вимоги до Фактора за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою, для відмови у задоволенні заяви про стягнення заборгованості. При цьому апелянт посилався на постанови Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16; від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18; від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
Крім того, апелянт вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України. При цьому апелянт посилався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12; від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16; від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. 
Між тим, позивач нарахував проценти за користування кредитними коштами не у відповідності до положень ЦК України, правових висновків ВС та не у межах встановлених строків кредитування. Зазначає, що відповідно до ч.5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
Зазначає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження видачі відповідачу коштів за спірним кредитним договором. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки вони не є первинними документами, що підтверджують факт готівкової чи безготівкової видачі коштів відповідачу. Розрахунок заборгованості за кредитом сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, що узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №190/1419/19-ц.
Виписка по картковому рахунку є належним доказом щодо наявності заборгованості. Проте, у матеріалах справи виписка відсутня. 
Позивачем не доведено розмір фактично взятих відповідачем кредитних коштів за умовами договору, не доведено обґрунтованість нарахування відсотків. З наданих позивачем документів неможливо встановити по яку дату нараховувались відсотки та за якою ставкою.
Апелянт вказує, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу, не містить підпису сторін, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором.

Узагальненні доводи інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу позивач до апеляційного суду не надав. 

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 січня 2026 року позивачу було роз`яснено його право надати до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2025 року. 
Копія вказаної ухвали була отримана ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в «Електронному суді», про що свідчить реєстр підтверджень про отримання документів з «Електронного суду» учасником справи, однак, відповідні заперечення на апеляційну скаргу позивачем не надані.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.117 ). 
Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови договору та своєчасно не виконав їх, в результаті чого має заборгованість перед позивачем на загальну суму 85591,69 грн, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. Після відступлення ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" прав грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів", ні на рахунки попереднього кредитора.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке. 

Із матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №С-300-011977-20-980 згідно якого, банк відкриває клієнту рахунок НОМЕР_1 , операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу Master Card ( надалі – Кредитна картка), що буде випущена в рамках цієї Угоди та ДКБОФО, відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 50 000 грн, зі сплатою за користування кредитом 48,00% річних.
Вказаний договір в паперовій формі підписано відповідачем власноруч.
Обставин укладення цього договору відповідачем не оспорюється.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На обґрунтування позовних вимог позивач долучив до позовної заяви:
- копію угоди про відкриття кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування №С-300-011977-20-980 від 28 лютого 2020 року;
-довідку розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за вказаним договором;
- виписку з рахунку НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .
Як видно з вказаної виписки по рахунку відповідачем проводились розрахунки через термінали в торгівельній мережі, АЗС, зокрема, 1, 3, 14 квітня, 4 травня 2020 року, та інші, а також поповнення карткового рахунку, які були зараховані банком на погашення кредиту та процентів, зокрема, 30 червня, 28 вересня, 13 жовтня 2020 року, та інші.
Тому, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він не користувався кредитним коштами, є необґрунтованими.
Водночас, у виписці зазначено про надання відповідачу траншів згідно додаткової угоди № С-300-011977-20-980 від 28 лютого 2020 року до кредитного договору №С-300-011977-20-980 від 28 лютого 2020 року, зокрема, 26 березня, 31 березня, 01 квітня, 03 квітня 2020 року, та інші.
Між тим, інформації про укладення з відповідачем вказаної додаткової угоди до кредитного договору та умови цієї додаткової угоди позовна заява не містить.
Крім того, в наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором зазначено лише загальний розмір заборгованості за основним боргом – 45896,43 грн, а також за нарахованими та несплаченими відсотками – 39695,26 грн (а.с.14).
З розрахунку взагалі не вбачається, в якому розмірі, на яку суму отриманого та неповернутого кредиту щомісячно нараховувались проценти, а також за який період позивач вважає необхідним стягнути проценти.
З наданого розрахунку неможливо встановити, чи є неповернута частина кредиту складовою інших нарахованих сум, які входять до позовних вимог.
Отже, апеляційний суд виходить з того, що обґрунтування наявності обставин, які є підставами позову, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. 
Так, за змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.
У справах про стягнення кредитних коштів, на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
Оскільки позивач, як зазначено вище, доказів обґрунтованого нарахування ОСОБА_1 кредитної заборгованості за основним боргом в сумі 45896,43 грн та процентами в сумі 39695,26 грн. не надав, не зазначив в позовних вимогах період нарахування процентів, не надав доказів укладення з банком додаткової угоди до кредитного договору, на підставі якої банк надавав транші для зарахування боргу по кредиту, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не набуло права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження набуття такого права позивач надав Договір факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», за яким АТ «Ідея Банк» передав ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників; платіжну інструкцію про оплату за відступлення вказаного договору факторингу (а.с. 28); Реєстр боржників №1 до договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 85 591,69 грн, з яких: 45 896,43 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39 695,26 грн - сума заборгованості за відсотками.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи, не надав оцінки доказам, рішення суду підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В зв`язку тим, що вимоги апеляційної скарги задоволені, з позивача на користь відповідача належить стягнути сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4542 грн. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , задовольнити.
Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості- відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 4542 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	І.В. Лівінський  	
Судді	В.В. Коломієць   Т.В. Серебрякова	

Повне судове рішення складено 27 лютого 2026 року.