Справа № 420/551/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони), в якому просить: 
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації для відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18757,7 гривень, що був утриманий з донарахованого грошового забезпечення, яке йому було виплачене на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі № 420/30556/23, протиправною.
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) 18757,7 гривень грошової компенсації для відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб, що був утриманий з донарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 , яке було виплачене йому на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі № 420/30556/23, на його користь.
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати донарахованого грошового забезпечення, тобто по 26 жовтня 2024 року, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів y виплати, зв`язку 3 порушенням термінів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159, протиправною.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати донарахованого грошового забезпечення, тобто по 26 жовтня 2024 року, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.201 року №159.
В обґрунтування позовних вимог позивака зазначає, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року по справі №420/30556/23 йому було виплачено суму у розмірі 83888,80 грн., з якої було відраховано 18 757,7 грн. податку на доходи з фізичних осіб та при виплаті донарахованого грошового забезпечення не проведено компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків його виплати за весь час затримки - за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати донарахованої суми грошового забезпечення, тобто по 26 жовтня 2024 року, відповідно до «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою від 13.01.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. 
Представником військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) надано відзив на позовну заяву, відповідно якого відповідач позов не визнає, зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 проводився перерахунок і здійснення виплат саме на підставі і на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року по адміністративній справі № 420/30556/23, а не виплачувалося саме грошове забезпечення, тому ця виплата не є грошовим забезпеченням та не пов`язана з виконанням обов`язків несення служби, а має характер разової виплати, здійсненої на виконання рішення суду, відтак на неї не поширюються положення п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України, а також положення Порядку №44 щодо компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, та ці норми права до виниклих правовідносин не застосовуються. У зв`язку із зазначеним Військовою частиною НОМЕР_1 було правомірно утримано з нарахованої на виконання рішення суду суми податок на доходи фізичних осіб, та законних підстав для здійснення нарахування та компенсації ОСОБА_1 суми податку на доходи фізичних осіб, не було, а тому позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 щодо стягнення з в/ч НОМЕР_1 грошової компенсації відшкодування сум податку 18757,7 грн. відповідач вважає необґрунтованими. Крім того, рішенням суду від 07.02.2024 року у справі №420/30556/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу допомогу на оздоровлення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та провести їх виплату ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум. Різницю сум було нарахована та виплачена Позивачу протягом 9 днів з часу виникнення обов`язку у в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату (17.10.2024 рішення суду набуло законної сили, а 26.10.2024 кошти зараховано на рахунок позивача), без порушення строків її виплати. Також, зазначений перерахунок коштів не входить до переліку грошових доходів громадян, визначених ч.2 ст.2 закону №2050-ІІІ, та має характер одноразової виплати на підставі рішення суду. Тому відповідач вважав, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» проводиться лише у випадку затримки грошових доходів громадян, які не мають разового характеру. Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є терміни виконання рішення суду, яке нами було виконано 26.10.2024 - через 9 днів після набрання законної сили рішення суду, на виконання якого здійснено виплату. Тому відповідач вважає, що з боку Військової частини НОМЕР_1 не було допущено порушення термінів щодо виплати перерахунку коштів позивачу згідно рішення суду, відповідно підстав для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з здійсненням ним перерахунку і виплати коштів за 9 днів згідно рішення суду (9 днів з дня набуття законної сили рішення суду), та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків - відсутні.
Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, доводи якої відповідають змісту позовної заяви.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загоні морської охорони).
Згідно витягу з Наказу командира НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України №250-ОС від 06.08.2021 року ОСОБА_1 з 08.08.2021 року виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення у зв`язку призначенням наказом голови Держприкордонслужби України від 09.07.2021 № 647-ОС першим заступником командира загону – начальником штабу НОМЕР_3 загону морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Держприкордонслужби України. Згідно цього наказу позивач вибув для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира НОМЕР_3 загону морської охорони (а.с. 12). 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі №420/30556/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 включно, допомоги на оздоровлення за 2020 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, протиправною. Визнано бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 08.08.2021, допомоги на оздоровлення за 2021 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, протиправною. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 включно, допомоги на оздоровлення за 2020 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та провести їх виплату ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2021 по 08.08.2021, допомоги на оздоровлення за 2021 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та провести їх виплату ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі №420/30556/23 Військовою частиною НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загоном морської охорони) 26 жовтня 2024 року нараховано ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 83888, 60 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача (а.с. 14).
Листом від 13.12.2024 року відповідач повідомив позивачу про те, що враховуючи той факт, що перерахунок вказаного грошового забезпечення згідно рішення суду мало разовий характер, підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму виплаченого грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по день фактичної виплати відсутні (а.с.24-25).
Позивач не погодився із бездіяльністю відповідача, яка полягає у невиплаті йому компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а також у невиплаті позивачу грошової компенсації для відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18757,7 грн, що був утриманий з донарахованого грошового забезпечення, яке позивачу було виплачене на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року у справі №420/30556/23, а тому звернувся до суду із цим позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1-2 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі – Інструкція №558).
Згідно з пунктами 2-3 розділу I Інструкції №558, у цій Інструкції термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб". 
Пункти 4 та 5 Порядку №44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
З аналізу наведених норм вбачається, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Вирішуючи позовні вимоги щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 18757,7 грн, утриманого з суми нарахованого на виконання судового рішення у справі №420/30556/23 грошового забезпечкення, суд зазначає, для вирішення вказаного спірного питання з`ясуванню підлягає питання щодо правової природи нарахованих та виплачених позивачу коштів, що безпосередньо впливає на можливість компенсації податку з доходів фізичних осіб.
Згідно обставин справи, між позивачем та відповідачем виникли спірні правовідносини щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, які вирішені у судовому порядку (справа №420/30556/23).
26.10.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року у справі № 420/30556/23 військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 83 888, 60 гривень, що підтверджується випискою з карткового рахунку (а.с. 14).
Тобто, на виконання судового рішення у справі № 420/30556/23 військовою частиною НОМЕР_1 було перераховано та виплачено позивачу саме грошове забезпечення. 
При цьому, з суми донарахованого грошового забезпечення було відраховано 18757,7 гривень податку на доходи з фізичних осіб.
Враховуючи, що виплата коштів у розмірі 83 888, 60 гривень є виплатою, право на яку військовослужбовець набув у зв`язку із виконанням обов`язків під час проходження служби, то при її виплаті позивач має право на компенсацію утриманої суми податку з доходів фізичних осіб, що відповідає умовам пункту 2 Порядку №44. 
З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги в частині компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, утриманого з суми донарахованого на виконання судового рішення у справі №420/30556/23 грошового забезпечення – є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає таке.
За приписами ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсію.
Згідно із статтею 3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
За змістом статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З аналізу норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:
1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошового забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;
2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);
3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);
4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;
5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ, Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок №159).
В силу приписів пункту 1 Порядку №159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (п. 2 Порядку №159).
Детальний перелік грошових доходів, що підлягають компенсації, наведено у пункті 3 Порядку №159, яким встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Відтак, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
При цьому, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що положення Закону № 2050-III та Порядку № 159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку.
Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
Разом з тим, за приписами Конституції України та КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, у разі невиконання судового рішення, позивач має право на виплату компенсації за час затримки виконання судового рішення.
Тобто, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 26.02.2020 у справі №826/8319/16, від 31.03.2020 у справі № 817/621/18, від 20.05.2020 у справі №815/2454/18, від 03.12.2025 у справі № 520/25464/23.
Як встановлено судом, 26.10.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року у справі № 420/30556/23, яке набрало законної сили 17.10.2024 року, військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 83 888, 60 гривень (а.с. 14).
Наведене свідчить, що відповідачем виконано рішення суду з дотриманням місячного строку з дня набрання ним законної сили, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, нарахованого на виконання судового рішення у справі № 420/30556/23. 
З урахуванням викладеного, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову в частині вимог щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати донарахованого грошового забезпечення, тобто по 26 жовтня 2024 року, відповідно до Порядку №159.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши надані сторонами докази, в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи також, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Витяг з Реєстру доданий до відзиву), найменування відповідача – «військова частина НОМЕР_1 », суд застосовує у резолютивній частині рішення саме це умовне найменування відповідача, без застосування дійсного найменування прикордонного загону.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат згідно ч.3 ст.139 КАС України пропорційно до задоволених вимог не здійснюється. Доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд, 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) – задовольнити частково.
Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації для відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18757,7 гривень, що був утриманий з донарахованого грошового забезпечення, яке йому було виплачене на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі № 420/30556/23, протиправною.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18757,7 гривень, що була утримана з донарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 , яке було виплачене йому на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі № 420/30556/23.
У решті позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів