ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1605/26 Справа № 236/681/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Доценко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 03 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати (суддя першої інстанції Доценко С.І., повний текст складено 03 жовтня 2025 року), -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпра з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 5 227,12 грн., та заборгованість по заробітній платі в сумі 24 727,32 грн. (після утримання податків 18 199,11 грн.), у тому числі компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4 597,23 грн. (після утримання податків 3 700,78 грн.), невиплачену вихідну допомогу в розмірі 6 466,65 грн. (після утримання податків 5 205,73 грн.).
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 03 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року в розмірі 24 727, 32 грн. (включаючи грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку – 4 597, 23 грн. та невиплачену вихідну допо могу – 6 466, 65 грн.), а також компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 3 823, 48 грн, а всього – 28 550,80 грн.
Зобов`язано АТ «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 належних їй сум доходу утримати згідно з законодавством податки та інші обов`язкові платежі, які підлягають перерахуванню до відповідного бюджету.
В задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у сумі 865,41 грн.
Із вказаним рішенням суду частково не погодилось АТ «Українська залізниця» та подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для справи.
Зокрема зазначали, що в березні 2017 року позивачу було виплачено 300 грн. (разова винагорода до 8 березня), що підтверджується доданою до відзиву на позовну заяву копією платіжної відомості №572 за березень 2017 року. Крім того при виплаті позивачу зазначеного доходу утримано податок на доходи фізичних осіб (18% - 54 грн.) та військовий збір (1,5% - 4,5 грн.). Загальна сума утримання складає — 58,5 грн. Таким чином вважає, що за березень 2017 року судом помилково стягнуто заборгованість з заробітної плати у розмірі 358,5 грн., а тому загальний розмір стягнутої заборгованості має складати 24 368,82 грн. (24727,32 — 358,5).
Враховуючи наведене просили змінити рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 03.10.2025 в частині стягнення заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року, визначивши суму стягнення заборгованості розмірі 24 368,82 грн., а також стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі1 190,88 грн. 
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить 29 954,44 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3 028х30 =90 840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що з 01.07.2016 року ОСОБА_1 працювала на посаді сигналіста 4 розряду у Виробничому підрозділі «Станція Луганськ» Структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця».
Згідно наказу начальника Луганської дирекції залізничних перевезень від 16.03.2017 за № 58/ДН та наказу начальника виробничого підрозділу «Станція Луганськ» від 16.03.2017 за №52 встановлено початок простою з причин, незалежних від робітників, з 20.03.2017 – для всіх працівників Виробничого підрозділу «Станція Луганськ».
При цьому в наказі зазначено, що оплату за час простою проводити з розрахунку двох третин ставки, встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. 
На підставі наказу №3314-ОС від 17.07.2017 позивача було звільнено з посади 17.07.2017 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі скороченням штату. 
У наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач має право на компенсацію за 33 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.
Згідно з розрахунковим листом за березень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 4858 грн. 88 коп., з якої до утримання: аванс 1 260 грн., разові виплати 300 грн., податок з доходів (код 883) 874, 60 грн., профспілковий внесок 47, 70 грн., інше (код 950) 72,88 грн., сума до виплати 2 303 грн. 70 коп.
Згідно з розрахунковим листом за квітень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 2 342 грн. 22 коп., з якої до утримання: податок з доходів (код 883) 421,60 грн., профспілковий внесок (код 902) 23, 42 грн., інше (код 950) 35, 13 грн., сума до виплати 1862 грн. 07 коп.
Згідно з розрахунковим листом за травень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 2 450 грн. 08 коп., з якої до утримання: податок з доходів (код 883) 441, 01 грн., профспілковий внесок (код 902) 24, 51 грн., інше (код 950) 36, 75 грн., сума до виплати 1 947 грн. 81 коп.
Згідно з розрахунковим листом за червень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 2 450 грн. 08 коп., з якої до утримання: податок з доходів (код 883) 441,01 грн., профспілковий внесок (код 902) 24, 51 грн., інше (код 950) 36, 75 грн., сума до виплати 1 947 грн. 81 коп.
Згідно з розрахунковим листом за липень 2017 року позивачу нараховано 12 626 грн. 06 коп., з яких 4 597 грн. 23 коп. - компенсація за невикористану відпустку та 6 466 грн. 65 коп. - вихідна допомога, з якої до утримання: податок з доходів (код 883) 2 272, 69 грн., профспілковий внесок (код 902) 26, 26 грн., інше (код 950) 189, 39 грн., сума до виплати 10 137 грн. 72 коп.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року№ 938 змінено тип ПАТ «Укрзалізниця» з публічного на приватне та перейменовано на АТ «Укрзалізниця».
Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив із того, що позивач при звільненні не отримала повного розрахунку у зв`язку із чим утворилась заборгованість із заробітної плати за період з березня по липень 2017 року (сума за березень визначена з урахуванням сплаченого авансу), а також заборгованість з компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу. При цьому стягуючи на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати розрахував ці суми відповідно положень ч.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Зазначений висновок суду в оскаржуваній частині яка стосується заборгованості із заробітної плати за березень 2017 року вимог відповідає вимогам закону та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до статті 113 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.
При цьому відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Крім того, згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України, частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
Оскаржуючи рішення відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вони виплатили позивачу у березі 2017 року преміальні, що підтверджується платіжною відомістю №572.
Із доданої до відзиву на позовну заяву платіжної відомості №572 вбачається, що за нею на видачу премії за березень 2017 року перераховано платіжним дорученням №601 від 07 березня 2017 року 20 400 грн., однак ця відомість не містить підпису працівника або банківських відміток, які б підтверджували перерахування саме ОСОБА_2 300 грн. Інших відомостей по виплату позивачу преміальних у розмірі 300 грн. з використанням платіжних карток або банківських виписок матеріали справи не містять.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування вказаної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факт виплати ОСОБА_2 преміальних у розмірі 300 грн., а тому суд першої інстанції розрахував заборгованість із заробітної плати за березень 2017 року у відповідності до обставин справи та вимог закону і підстав для зміні рішення у цій частині не має.
В не оскаржуваній частині рішення на предмет правомірності не перевірялось.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваній частині судового рішення, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом, а також тлумаченням норм матеріального права на свій розсуд .
Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого в оскаржуваній частині ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 29 954,44 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.В Агєєв

Т.В. Космачевська