Справа № 589/4352/25 
Провадження № 2/589/794/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року	  	

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Курбанової А.Р.,
за участю секретаря судового засідання Поронько Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:

15.09.2025р. АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №002/12554236-СК_SB від 15.11.2021р. в розмірі 62446,30 грн, з яких 38875,85 грн заборгованість по тілу кредиту, 23570,45 грн заборгованість по процентам. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за вказаним договором.
У судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся судовими повістками, які відправлялися рекомендованим поштовим відправленням, але до суду повернулися з відміткою «адресат відсутній». Причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзив на позов з правовим обґрунтуванням доводів та заперечень не надав.
З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 12 січня 2026 року у відповідності із ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що до АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 15.11.2021 року АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №002/12554236-СК_SB, у відповідності до якого відповідач отримав кредит вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Master Card World шляхом підписання ним заяви-договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб /а.с. 18-20/.
Відповідно до даної заяви-договору відповідач просив відкрити поточний рахунок НОМЕР_1 та встановити кредитний ліміт на споживчі цілі на суму 34000 грн зі строком користування 12 місяців шляхом кредитування поточного рахунку або на суму, вказану в мобільному додатку в подальшому при встановленні кредитного ліміту в період дії поточного рахунку.
Підписанням цієї заяви-договору відповідач акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщений на сайті https: //tascombank.ua, надалі - ДКБО) і беззастережно приєднався до умов останнього. Згоден, що дана заява-договір, а також тарифи банку є невід`ємними частинами ДКБО (п.3 розділу 1 заяви-договору). Також відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису в мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з умовами цієї заяви-договору та умов ДКБО. Також визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису (п. 29 розділу 1 заяви-договору).
З довідки директора департаменту супроводження банківських операцій АТ «ТАСКОМБАНК» вбачається, що ОСОБА_1 з 15.11.2021 є власником поточного рахунку у валюті гривня № НОМЕР_1 , який відкритий відповідно до заяви-договору та має картку № НОМЕР_2 /а.с. 22/.
Згідно з випискою по рахунку за період з 15.11.2021 по 05.05.2024 ОСОБА_1 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, періодично проводив погашення кредиту, поповнював банківську картку /а.с. 23-53/. 
Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору №002/12554236-СК_SB від 15.11.2021р., укладеному із ОСОБА_1 , останній станом на 04.02.2025 року має заборгованість 62446 грн 30 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 38875 грн 85 коп.; заборгованість по процентам (в т.ч. прострочена) 23570 грн 45 коп. /а.с. 54-57/.
Вирішуючи заявлені вимоги, суд вважає за необхідне дослідити умови вказаного договору, виходячи з наступного. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ТАСКОМБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У п. 10 розділу 1 заяви-договору від 15.11.2021 р. зазначено, що відповідач ознайомлений з тим, що процентна ставка фіксована та не може бути змінена без згоди позичальника. При цьому, фіксована процентна ставка не зазначена, вказана лише орієнтовна реальна річна ставка за кредитом, яка складає 43,96%, що не узгоджується з застосованою річною процентною ставкою 37% в розрахунку заборгованості позичава. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором від 15.11.2021 року, посилався на те, що відповідно до заяви-договору позичальник приєднується до умов публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та згоден, що дана заява-договір, а також тарифи банку є невід`ємними частинами Договору. 
Разом з тим, матеріали справи не містять витяг з публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, ні тарифів Банку, відсутнє підтвердження які саме умови кредитування розумів ОСОБА_1 та ознайомився, і погодився з ними, підписуючи заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розміру і порядку нарахування.
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «ТАСКОМБАНК» в період - з 15 листопада 2021 року (підписання відповідачем заяви-договору) до вересня 2025 року (звернення до суду з позовом).
Посилання в заяві-договорі на умови публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» (розміщеної на сайті https: //tascombank.ua) на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-договорі чіткої домовленості сторін договору про сплату процентів за користування кредитними коштами, публічна пропозиція АТ «ТАСКОМБАНК» та тарифи, на які посилається позивач, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.
АТ «ТАСКОМБАНК» не доведено правомірності нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом у визначеному у розрахунку заборгованості розмірі.
Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження нарахування заявлених процентів. Водночас, саме вказані фактичні обставини в даній справі належать до предмету доказування.
Тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ТАСКОМБАНК» не повернуті (що підтверджується наданою позивачем банківською випискою), а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті позивачу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, проте не в зазначеній позивачем сумі.
Як вбачається з дослідженого розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, банком були списані проценти у сумі 7544,59 грн з ОСОБА_1 . Тому, оскільки позивачем не доведено той факт, що між сторонами узгоджено умови кредитування про стягнення процентів, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» підлягає стягненню 31331,26 грн (38875,85 грн – 7544,59 грн) заборгованості за тілом кредиту.
Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів на їх підтвердження. 
Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає за правомірне позовні вимоги задовольнити частково у вищевказаній сумі.
Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 11, 207, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-  

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 / на користь акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» /код ЄДРПОУ 09806443, адреса: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032/ заборгованість за кредитним договором № 002/12554236-СК_SB від 15.11.2021 року в розмірі 31331 грн 26 коп. /тридцять одна тисяча триста тридцять одна грн 26 коп./ та судовий збір в сумі 1215 грн 32 коп. /одна тисяча двісті п`ятнадцять грн 32 коп./. 
В іншій частині позову відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами до Сумського апеляційного суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.  

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області          А.Р.Курбанова