УХВАЛА

17 квітня 2026 року 
м. Київ

справа №420/42855/25
адміністративне провадження № К/990/15934/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Мацедонської В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях та м. Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :
ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ВПВР УЗПВР у Миколаївській, Херсонській областях та м. Севастополі Одеського МУ Міністерства юстиції), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову ВП НОМЕР_1 від 19.11.2025 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 позовну заяву залишено, запропоновано позивачу усунути недоліки протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом надання оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 у задоволенні клопотання про звільнити або відстрочити та/або розстрочити сплату судового збору та/або зменшити розмір сплату судового збору відмовлено, клопотання про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви задоволено та продовжено строк для усунення недоліків, надано десять днів з дня отримання копії цієї ухвали на усунення недоліків.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 у задоволенні клопотання про звільнити або відстрочити та/або розстрочити сплату судового збору та/або зменшити розмір сплату судового збору, продовження процесуального строку відмовлено, а позовну заяву повернуто позивачеві на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки у встановлений судом строк не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 29.12.2025
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Херсонським ЗВВСП подано апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2026, апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 року залишено без змін.
Не погодившись з ухвалою суду першої та постановою суду апеляційної інстанції, Херсонський ЗВВСП, звернувся через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду (далі - Суд) із цією касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 2 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Згідно з частини третьої статті 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини першої та другої статті 169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини другої ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Частиною першої статті 133 КАС України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконано вимоги ухвали від 29.12.2025 про залишення апеляційної скарги без руху.
Так, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 позовну заяву залишено без руху, наданий десятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання копії ухвали, шляхом надання документа про сплату судового збору.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Суд апеляційної інстанції зауважив, що апелянт залучений до виконання бойових завдань щодо відсічі збройної агресії російської федерації, проте зауважує, що необхідність сплати судового збору при поданні позовної заяви встановлена законом, а тому Херсонський ЗВВСП, подаючи позовну заяву без документа про сплату судового збору, достеменно розумів про допущення ним порушення норм процесуального права, однак уважав, що наведення лише загальних аргументів щодо обмеженого фінансування, за відсутності належних та допустимих доказів, є підставою для заявлення клопотання про відстрочення його сплати.
Поряд із цим, колегія суддів апеляційної інстанції зауважила, що Херсонським ЗВВСП не надано жодних доказів на підтвердження наміру виконати обов`язок щодо сплати судового збору, зокрема, не надано розрахунку та додаткову заявку-розрахунку замовлення коштів з Державного бюджету України для оплати судового збору, а рапорт не може вважатися належними доказами, які б підтверджували намір виконати обов`язок щодо сплати судового збору, оскільки даний рапорт поданий до начальника Херсонського ЗВВСП, а не до начальника забезпечувального фінансового органу про надання бюджетних асигнувань для сплати судового збору.
Крім іншого, під час апеляційного розгляду справи колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що фактично судовий збір за подання позовної заяви поданої до суду першої інстанції 26.12.2025, було сплачено 06.02.2026, на той час коли вже ухвалою суду від 02.02.2026 було повернуто позовну заяву.
Водночас, слід звернути увагу, що позивачем до суду першої інстанції двічі були подані клопотання лише щодо звільнення або відстрочення та/або розстрочення сплати судового збору та/або зменшення розміру Херсонському ЗВВСП сплату судового збору. Будь-яких посилань на статтю 121 КАС України, якою власне і передбачене продовження процесуальних строків, подане клопотання позивача не містить.
Проте, за обставин цієї справи Херсонський ЗВВСП отримавши ухвалу про повернення позовної заяви від 02.02.2026 та платіжної інструкції від 06.02.2026 мав можливість у найкоротші строки після повернення позову звернутись до суду першої інстанції повторно з позовною заявою та клопотанням про поновлення строку, зазначивши обґрунтовані підстави його пропуску та не був позбавлений доступу до суду, тому колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, двічі надаючи позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви, діяв у законний спосіб повертаючи позов Херсонського ЗВВСП, в той же час зазначені апелянтом доводи не заслуговують на увагу, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
В той же час, згідно частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
При цьому, Суд повторно звертає увагу, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Тобто, особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Це стосується і заявників, які діють як суб`єкти владних повноважень й, до того ж, є бюджетними установами, фінансування яких здійснюється з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, а тому кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі.
Відтак, органи влади, що діють як суб`єкти владних повноважень від імені Держави та є учасниками процесу, мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не повинні допускати затримки та невиправданого зволікання при виконанні своїх процесуальних обов`язків.
Отже, колегія суддів констатує, що суд першої повертаючи позовну заяву, а суд апеляційної інстанції залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанйцції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків, вірно застосував положення частини пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС У країни, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Водночас скаржник належно не обґрунтовує неправильність застосування норм процесуального права при відмові у відкритті апеляційного провадження у справі.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях та м. Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала у спосіб її надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько М.В. Білак   В.Е. Мацедонська