Справа № 146/1575/25
Провадження № 2/127/8172/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, 

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області на підставі ухвали судді Томашпільського районного суду Вінницької області Мороза І.С. від 21.10.2025 за підсудністю надійшла цивільна справа №146/1575/25 за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Позов мотивований тим, що між позивачем та підповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (номер договору АР/6814100) на транспортний засіб «Богдан 211010», державний номер НОМЕР_1 .
27.07.2023 року відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував зазначеним транспортним засобом і допустив різке гальмування, у результаті чого автомобіль виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на дерево. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, несумісні з життям, і загинув на місці події.
Відповідно до вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2024 року по справі № 128/3467/23, відповідач був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України.
На підставі договору страхування та ст. 979 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, Позивач здійснив страхову виплату потерпілій стороні у розмірі 288 000,00 грн на підставі страхових актів № 72113/Ж, № 72113/Ж/1 та № 72113/Ж/2.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», право вимоги до винної особи переходить до страховика після виплати страхового відшкодування. Ураховуючи, що Відповідач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, Позивач має право на регресну вимогу (зворотну вимогу) щодо відшкодування фактично виплаченої суми.
Позивач повідомив, що не подав до відповідача інших позовів щодо цього самого предмета та підстав, і поніс судові витрати у розмірі 3 456,00 грн, що відповідає сплаченому судовому збору.
Таким чином, на підставі викладених обставин, договору страхування, положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування», позивач підтвердив своє право вимагати від відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі фактично сплаченої страхової суми та судового збору.
Ухвалою суду від 11.11.2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві зазначено, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АР/6814100 щодо забезпеченого транспортного засобу «Богдан 211010», державний номер НОМЕР_1 .
Представник відповідача посилається на обставини здійснення потерпілим та іншими пов`язаними особами отримання грошових коштів у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , зокрема зазначає, що за рахунок відповідача та/або в межах кримінального провадження потерпілим було частково відшкодовано шкоду у загальному розмірі 166 400,00 грн, що, на думку сторони відповідача, підлягало врахуванню при визначенні подальших виплат.
Також у відзиві вказано, що вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2024 року у справі № 128/3467/23 визначено розміри шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь потерпілих осіб, а також встановлено факт часткового добровільного відшкодування шкоди з боку відповідача.
Відповідач зазначає, що здійснені позивачем страхові виплати у розмірі 288000,00 грн були проведені до набрання вироком законної сили та, на його думку, без належного врахування сум, уже сплачених відповідачем потерпілим, у зв`язку з чим, як вказано у відзиві, відсутні правові підстави для повторного стягнення відповідних сум у порядку регресу.
Крім того, у відзиві міститься посилання на положення ч. 2 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких розмір страхової виплати підлягає зменшенню на суму відшкодування, отриманого потерпілим від особи, відповідальної за завдання шкоди.
На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на відсутність підстав для регресного стягнення заявленої суми.
Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій не погодився з доводами відповідача та просив їх відхилити як необґрунтовані.
У відповіді на відзив зазначено, що обов`язок страховика щодо здійснення страхового відшкодування виник у зв`язку з настанням страхового випадку, підтвердженого матеріалами справи та вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2024 року у справі № 128/3467/23, яким встановлено факт вчинення відповідачем ДТП у стані алкогольного сп`яніння та спричинення смерті потерпілого.
Представник позивача вказує, що здійснені страховиком виплати у розмірі 288000,00 грн є виконанням обов`язку страховика за договором страхування та нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не добровільним перерахуванням коштів, як це намагається довести відповідач.
Також у відповіді на відзив наголошується, що доводи відповідача щодо врахування ним самостійно здійснених виплат потерпілим не впливають на обсяг обов`язку страховика та не виключають права позивача на регресну вимогу до винної особи, оскільки регрес виникає після фактичного здійснення страхової виплати та є самостійним способом захисту порушеного майнового інтересу страховика.
Крім того, представник позивача зазначає, що посилання відповідача на ч. 2 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є помилковим, оскільки до спірних правовідносин застосовується редакція закону, чинна на момент настання ДТП, яка не містить положень, на які посилається відповідач.
У відповіді на відзив також наголошується, що розмір заявлених до стягнення сум підтверджується належними доказами, а доводи відповідача є припущеннями та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами у розумінні статей 76–81 ЦПК України.
На підставі викладеного представник позивача просить суд врахувати доводи відповіді на відзив, відхилити заперечення відповідача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник позивача АТ «Страхова Компанія «Країна» у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Якименко О.О. належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Однак в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні.
Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.
Судом встановлено, що 27.07.2023 року між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» існував договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6814100, який забезпечував страхове покриття транспортного засобу «Богдан 211010», державний номер НОМЕР_1 .
У день дорожньо-транспортної пригоди відповідач, керуючи зазначеним транспортним засобом, перебував у стані алкогольного сп`яніння, допустив різке гальмування, внаслідок чого автомобіль виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на дерево.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, несумісні з життям, та загинув на місці події. Смерть потерпілого перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями відповідача.
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2024 року у справі № 128/3467/23, який набрав законної сили, відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України зазначений вирок є обов`язковим для суду при розгляді цієї справи в частині встановлення факту вчинення відповідачем відповідних дій та їх протиправності.
На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов укладеного договору страхування позивачем було здійснено страхове відшкодування потерпілим у зв`язку з настанням страхового випадку, який настав унаслідок дорожньо-транспортної пригоди 27.07.2023 року за участю забезпеченого транспортного засобу.
Загальний розмір здійснених страхових виплат становить 288 000,00 грн, що підтверджується належними, допустимими та взаємопов`язаними доказами, які містяться у матеріалах справи, зокрема страховими актами № 72113/Ж, № 72113/Ж/1 та № 72113/Ж/2, які оформлені у встановленому законом та внутрішніми правилами страховика порядку та містять відомості щодо підстав виплати, кола отримувачів, характеру шкоди та розміру кожної виплати.
Зазначені страхові акти є первинними документами страховика, що фіксують настання страхового випадку, ідентифікацію потерпілих осіб, визначення виду шкоди, що підлягає відшкодуванню, а також обґрунтування розрахунку страхових виплат відповідно до умов договору страхування та вимог спеціального законодавства у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б спростовували факт здійснення зазначених виплат, їх розмір або правову підставу. Відповідачем не подано жодних належних та допустимих доказів, які б ставили під сумнів правильність розрахунку страхового відшкодування або свідчили про його надмірність чи безпідставність.
Таким чином, сукупність наданих доказів у їх взаємозв`язку підтверджує як факт настання страхового випадку, так і обсяг виконаного позивачем зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, що у свою чергу є юридичною підставою для виникнення у позивача права зворотної вимоги (регресу) до відповідача у межах фактично понесених витрат.
Відповідно до ст. 979 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату. При цьому, згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який здійснив страхову виплату, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, у межах фактично понесених витрат.
За змістом ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи.
Окрім того, відповідно до п. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право на регресну вимогу до водія, який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Отже, з огляду на встановлений факт керування відповідачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, у позивача виникло передбачене законом право регресної вимоги до відповідача у повному обсязі здійсненої страхової виплати.
Суд критично оцінює доводи відповідача, викладені у відзиві на позов.
Посилання відповідача на те, що частина шкоди була ним добровільно відшкодована потерпілим, а також на обставини, встановлені вироком суду у кримінальному провадженні, не спростовують права позивача на регрес.
З матеріалів справи не вбачається належних та допустимих доказів того, що здійснені відповідачем виплати унеможливлюють або обмежують право страховика на звернення з регресною вимогою у межах виплаченого страхового відшкодування.
Доводи відповідача про нібито «подвійне відшкодування» є необґрунтованими, оскільки виплати, здійснені страховиком, проводились у межах його обов`язку, встановленого законом, а не за власним волевиявленням.
Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував неправомірність здійснених позивачем страхових виплат або їх надмірність.
Наведені у відзиві розрахунки є виключно власним припущенням відповідача та не підтверджені жодними первинними документами, бухгалтерськими даними, платіжними документами або висновками компетентних органів, що виключає можливість їх врахування судом як належної доказової бази.
Посилання відповідача на ч. 2 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставним та не може бути прийняте судом до уваги.
Суд виходить із того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент настання страхового випадку, тобто на 27.07.2023 року. Зазначена дата є визначальною для встановлення змісту прав та обов`язків сторін, обсягу страхового покриття та умов виникнення регресного зобов`язання.
Редакція Закону України № 1961-IV, чинна на момент ДТП, не містила положень, на які посилається відповідач, а отже, застосування наведеної норми у спосіб, запропонований у відзиві, є юридично необґрунтованим.
Крім того, навіть за умови існування механізму врахування здійснених винною особою виплат, його застосування можливе виключно за умови належного документального підтвердження факту таких виплат, їх розміру, правової природи та їх безпосереднього відношення до відшкодування саме тієї шкоди, яка є предметом страхового зобов`язання. У даному випадку такі обставини відповідачем не доведені.
Доводи відповідача про те, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування за власним волевиявленням, суд відхиляє як безпідставні, оскільки виплата страхового відшкодування є прямим обов`язком страховика, який виникає на підставі закону та умов договору страхування у разі настання страхового випадку.
Сам по собі факт часткового відшкодування шкоди відповідачем потерпілим не припиняє та не обмежує обов`язку страховика здійснити страхову виплату у межах передбачених законом та договором лімітів, а також не виключає подальшого виникнення у страховика права регресної вимоги до винної особи після здійснення такої виплати.
Суд також враховує, що відповідач фактично намагається поставити під сумнів розмір здійснених страхових виплат, однак такі доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами у розумінні статей 76–81 ЦПК України та не спростовують встановлених судом обставин.
Відповідно до наведеного, доводи відзиву є необґрунтованими, ґрунтуються на припущеннях та неправильному тлумаченні норм матеріального права, у зв`язку з чим не спростовують правомірності заявлених позовних вимог.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду.
Так, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.05.2022 року у справі № 623/290/21 зазначено, що після здійснення страховиком страхового відшкодування до нього переходить право вимоги до винної особи у межах фактично понесених витрат.
У постанові від 25.11.2021 року у справі № 204/5314/18 Верховний Суд дійшов висновку, що регресне зобов`язання є самостійним та не залежить від правовідносин між потерпілим і страховиком.
У постанові від 05.02.2020 року у справі № 748/1893/18 зазначено, що факт здійснення страховиком виплати є достатньою підставою для виникнення права регресної вимоги.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що доводи відповідача суперечать нормам матеріального права та усталеній судовій практиці, а тому підлягають відхиленню.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторону, яка програла спір. У разі задоволення позову повністю судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до складу судових витрат належить судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з розглядом справи. Розмір сплаченого позивачем судового збору становить 3 456,00 грн, що підтверджується матеріалами справи та платіжним документом, наявним у справі.
Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задоволено повністю, відповідач як сторона, яка програла спір, зобов`язаний компенсувати позивачу понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у повному обсязі.
При цьому суд враховує, що зазначені витрати є необхідними, безпосередньо пов`язаними з реалізацією позивачем права на судовий захист, їх розмір є документально підтвердженим, а підстав для їх зменшення або відступу від загального правила розподілу судових витрат судом не встановлено.
Суд також враховує, що розгляд справи здійснено за відсутності учасників справи, у зв`язку з чим відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України рішення підписується без його проголошення, а датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 року у справі № 1519/2-5034/11.
Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 137, 141, 211, 223, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України; ст. ст. 22, 993, 979, 988, 1166, 1191 ЦК України; Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» 288 000 (двісті вісімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» судовий збір у розмірі 3456 (три тисячі чотириста п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або справа розглянута без виклику учасників, строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», код ЄДРПОУ 20842474, м. Київ, вул. Електриків, 29А.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлений 20.04.2026.

Суддя: