ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/46684/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Єгорової Н.М.,
суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
при секретарі - Олешко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Холдинг МС" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2024 року позивач - ТОВ "Агро-Холдинг МС" звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, яким просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2024 року №320060705.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначив про те, що відповідно до матеріалів перевірки та наданих позивачем документів контролюючим органом встановлено формування ТОВ "Агро-Холдинг МС" від`ємного значення за рахунок контрагентів з ознаками ризиковості, а саме ТОВ "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП", ТОВ "ЦЕНТРНАФТОГАЗПОСТАЧ" та ТОВ "ЄВРОТІР".
Додатково зазначив про те, що реальність господарських операцій ТОВ "Агро-Холдинг МС" неможливо перевірити у зв`язку з прийнятими рішеннями про відповідність / невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, якими встановлено наявність ризикових операцій, а тому контролюючи орган переконаний, що ТОВ "Агро-Холдинг МС" порушено вимоги п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 ПК України в результаті чого завищено суму від`ємного значення, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації) за березень 2024 року у розмірі 1087614 грн.
Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки реальність господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджена належним чином оформленими первинними документами та податковими накладними зареєстрованими в ЄРПН.
Звернув увагу суду на те, що рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку контрагентів ТОВ "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП", ТОВ "ЦЕНТРНАФТОГАЗПОСТАЧ" та ТОВ "ЄВРОТІР" прийняті контролюючим органом вже після виконання господарських операцій та після подання відповідної декларації.
Додатково зазначив про те, що ТОВ "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП" рішенням контролюючого органу від 12 липня 2024 року визнаний таким що не відповідає критеріям ризиковості.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, та вбачається з матеріалів справи Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі наказу від 21 травня 2024 року №1451-п та направлень від 21 травня 2024 року №4995/10-36-07-05 і №4994/10-36-07-05 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Агро-Холдинг МС" щодо дотримання законодавства при декларуванні за березень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, за результатами якої складено акт від 03 червня 2024 року №33492/10-36-07-05/34575937, яким встановлено порушення позивачем:
- п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.3., 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого, завищено суму від`ємного значення, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації) за березень 2024 року у розмірі 1087614 грн;
- п.п. 200.1, 200.4, 200.7, 200.8, 200.9, 200.14 ст. 200 ПК України, в результаті чого відмовлено у бюджетному відшкодуванні, заявленому на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) по декларації з податку на додану вартість з додатками за березень 2024 року у розмірі 356389,00 гр.
Підтверджено суму бюджетного відшкодування, заявленого на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) по декларації з податку на додану вартість з додатками за березень 2024 року на суму ПДВ 12521253 грн.
На підставі акта перевірки від 03 червня 2024 року №33492/10-36-07-05/34575937 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2024 року 320060705, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 1087614 грн.
Позивачем подано до Державної податкової служби України скаргу від 11 липня 2024 року №293 на податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2024 року 320060705.
Рішенням Державної податкової служби України від 22 серпня 2024 року №25608/6/99-00-06-01-04-06 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2024 року 320060705, а скаргу без задоволення.
Вважаючи протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивач звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що взаємовідносини позивача з контрагентами ґрунтувалися на договірних засадах, в межах яких складалися первинні документи, форма та зміст яких відповідають вимогам податкового законодавства, вказані первинні документи надавалися відповідачу під час перевірки. 
Також суд зазначив про те, що надані первинні документи (договори, акти, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, податкові накладні) відповідають вимогам, установленим ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому в сукупності з іншими доказами підтверджують реальність здійснення господарських операцій. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з абз. 2 п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1).
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2).
Отже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Як встановлено судом першої інстанції до податкового кредиту Декларації рядок 17 за березень 2024 року позивачем включено операції по взаємовідносинам з ТОВ "БІЗНЕС-ОГЛ-ГРУП", ТОВ "ЦЕНТРНАФТОГАЗПОСТАЧ" та ТОВ "ЄВРОТІР".
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що реальність господарських операцій ТОВ "Агро-Холдинг МС" неможливо перевірити у зв`язку з прийнятими рішеннями про відповідність / невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, якими встановлено наявність ризикових операцій, а тому контролюючи орган переконаний, що ТОВ "Агро-Холдинг МС" порушено вимоги п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 ПК України в результаті чого завищено суму від`ємного значення, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації) за березень 2024 року у розмірі 1087614 грн.
Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ "Агро-Холдинг МС" та ТОВ "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП" укладений договір про поставку нафтопродуктів від 29 лютого 2024 року №24МС100971, згідно з яким постачальник мав передати у власність позивача дизельна паливо у кількості та за ціною, яка зазначається у специфікаціях/додаткових угодах з урахуванням толерансу +/- 10%.
Відповідно до Специфікацій від 05 березня 2024 року №1, від 07 березня 2024 року №2 та від 08 березня 2024 року №3 до Договору поставки нафтопродуктів № 24МС100971 позивачу поставлено паливо, що підтверджується наступними документами:
- видатковою накладною від 05 березня 2024 року №548 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 05 березня 2024 року №0000-000548;
- видатковою накладною від 07 березня 2024 року №577 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 07 березня 2024 року №0000-000577;
- видатковою накладною від 08 березня 2024 року №590 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 08 березня 2024 року №0000-000590.
На підтвердження оплати поставлених нафтопродуктів позивачем надано платіжні інструкції:
- від 08 березня 2024 року №9001104 на суму 1346688,00 грн. та №9001105 на суму 1317141,50 грн.;
- від 13 березня 2024 року №9001232 на суму 1402227,00 грн.
Загальна вартість поставки 4 066 056,50 грн., в тому числі ПДВ 677 676,08 грн. 
За фактом поставки товару ТОВ "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП" складені, направлені на реєстрацію та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні від 05 березня 2024 року №36, від 07 березня 2024 року №53 та від 08 березня 2024 року №72, що були включені позивачем до суми від`ємного значення, яке зараховується до складу податкового кредиту.
Між ТОВ "Агро-Холдинг МС" та ТОВ "ЦЕНТРНАФТОГАЗПОСТАЧ" укладений договір поставки від 13 жовтня 2022 року №13/10/2022 НП, згідно з яким постачальник має передати у власність позивача дизельне паливо у кількості та за ціною, яка зазначається у специфікаціях/додаткових угодах до договору (остаточна кількість палива встановлюється на підставі Актів приймання-передачі Товару).
Також між позивачем та ТОВ "ЦЕНТРНАФТОГАЗПОСТАЧ" укладено Додаткові угод від 01 листопада 2022 року №5, від 10 листопада 2022 року №6, від 18 листопада 2022 року №7 та від 26 грудня 2022 року №8 до Договору поставки від 13 жовтня 2022 року №13/10/2022 НП.
На підтвердження оплати поставлених нафтопродуктів позивачем надано платіжні інструкції:
- від 04 листопада 2022 року №14178 на суму 1525500,00 грн.;
- від 16 листопада 2022 року №16433 на суму 1576682,50 грн.;
- від 18 листопада 2022 року №16928 на суму 2034,00 грн.;
- від 23 листопада 2022 рок №18473 на суму 1540500,00 грн.;
- від 26 грудня 2022 року №32028 на суму 1422231,45 грн.
Поставки дизельного палива підтверджуються наступними первинними документами:
- актом приймання-передачі від 07 листопада 2022 року №1 (згідно з додатковою угодою від 01 листопада 2022 року №5);
- видатковою накладною від 07 листопада 2022 року №ЦГП0000448 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №ЦГП0000448-1;
- актом приймання-передачі від 16 листопада 2022 року №1 (до додаткової угоди від 10 листопада 2022 року №6);
- видатковою накладною від 16 листопада 2022 року №ЦГП0000473 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №ЦГП0000473-1;
- актом приймання-передачі від 21 листопада 2022 року №1 (до додаткової угоди від 18 листопада 2022 року №7);
- видатковою накладною від 21 листопада 2022 року №ЦГП0000488 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № ЦГП0000488-1;
- актом приймання-передачі від 27 грудня 2022 року №1 (до додаткової угоди від 26 грудня 2022 року №8);
- видатковою накладною від 27 грудня 2022 року №ЦГП0000556 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №ЦГП0000556-1.
Загальна сума поставки склала 6066947,95 грн., в тому числі ПДВ 396903,14 грн. 
За фактом оплати товару ТОВ "ЦЕНТРНАФТОГАЗПОСТАЧ" складені та направлені на реєстрацію до ЄРПН податкові накладні від 04 листопада 2022 року №11, від 07 листопада 2022 року №12, від 26 грудня 2022 року №33, від 16 листопада 2022 року №45, від 21 листопада 2022 року №54, які зареєстровані в ЄРПН та включені позивачем до суми від`ємного значення, яке зараховується до складу податкового кредиту.
Між ТОВ "Агро-Холдинг МС" та ТОВ "ЄBPOTIP" укладено Договір на сервісне обслуговування та продаж запасних частин від 06 липня 2023 року №22, згідно з яким виконавець надає позивачу послуги по технічному обслуговуванню, поточному та капітальному ремонту автомобілів, причепів, напівпричепів та автобусів європейського виробництва, а також продає запасні частини, автомобільні шини, автохімію, мастила, супутні товари для вантажного автотранспорту.
Надання послуг ТОВ "ЄBPOTIP" підтверджується актами виконаних робіт на надання послуг технічного обслуговування та ремонту колісного транспортного засобу від 28 грудня 2023 року №2304553 на суму 78215,90 грн., від 12 січня 2024 року №2400066 на суму 31864,16грн., від 22 січня 2024 року №2400121 на суму 18203,52 грн.
На підтвердження оплати поставлених товарів та наданих послуг позивачем надано платіжні інструкції від 28 грудня 2023 року №34921, від 12 січня 2024 року №392, від 21 січня 2024 року №714. Загальна сума 128283,58 грн., в тому числі ПДВ 21380,59грн.
За фактом надання послуг/ поставки товару та оплати ТОВ "ЄBPOTIP" складені, направлені на реєстрацію та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні від 28 грудня 2023 року №53, від 12 січня 2024 року №22, №51 від 22 січня 2024 року, які позивач включив до суми від`ємного значення, яке зараховується до складу податкового кредиту.
Отже позивачем було надано контролюючому органу належні первинні документи на підтвердження реальності господарських взаємовідносин з зазначеними контрагентом. 
Як встановлено судом першої інстанції, позивачем до перевірки було надано первинні документи в повному обсязі, будь-яких зауважень щодо їх змісту, наявності обов`язкових реквізитів або наявності розбіжностей між даними контролюючим органом в акті перевірки не викладено. 
Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 сформувала наступні правові висновки.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення суб`єктами господарювання відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
Оскільки всі вищезазначені первинні документи, надані до перевірки, містять повний перелік обов`язкових реквізитів, визначених ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24 травня 1995 року №88.
Договори між позивачем та його контрагентами містять повний перелік необхідних реквізитів та істотних умов, передбачених вимогами законодавства. Згадані правочини на момент укладення також втілюють у собі обопільні добровільні наміри та мету сторін - досягнення економічної вигоди (підприємницького доходу) шляхом взаємного виконання сторонами взятих на себе обов`язків, водночас належних доказів зворотного відповідачем не надано. 
Контролюючим органом в акті перевірки жодним чином не спростовано фактів придбання і оприбуткування у своїх контрагентів товарно-матеріальних цінностей, а також робіт/послуг.
Визначальним для вирішення спорів про обґрунтованість формування податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.
Суд наголошує, що остаточний висновок щодо реальності/нереальності спірних господарських операцій, має бути зроблений за наслідками аналізу усіх наявних у справі доказів і матеріалів, в їх системній сукупності та взаємозв`язку зі змістом укладених правочинів, також з урахуванням усіх доводів сторін, наведених на підтвердження чи спростування висновків, наведених у акті перевірки.
Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року по справі № 380/905/21.
На підтвердження реальності задокументованих господарських операцій позивачем як під час перевірки, так і під час судового розгляду надано належним чином складені первинні документи, до яких належних зауважень контролюючим органом не висловлено, враховуючи що акт про ненадання документів в повному обсязі або частково відповідачем не складався.
Отже враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач правомірно та в повній мірі виконав свій обов`язок щодо декларування податкового кредиту, сформованого за рахунок спірних господарських операцій, що були предметом проведеної перевірки, водночас належних та допустимих доказів щодо неправомірності формування позивачем податкового кредиту відповідачем не надано. 
Щодо посилання апелянта на те, що формування ТОВ "Агро-Холдинг МС" від`ємного значення за рахунок контрагентів з ознаками ризиковості, а саме ТОВ "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП", ТОВ "ЦЕНТРНАФТОГАЗПОСТАЧ" та ТОВ "ЄВРОТІР", колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з акту перевірки від 03 червня 2024 року №33492/10-36-07-05/34575937, контролюючим органом щодо контрагентів позивача були прийняті рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, а саме:
- ТОВ "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП" від 21 травня 2024 року №118219;
- ТОВ "ЦЕНТРНАФТОГАЗПОСТАЧ" від 23 травня 2024 №53820;
- ТОВ "ЄBPOTIP" 19 квітня 2024 року №119346.
Разом з тим, як встановлену судом господарські взаємовідносини між позивачем та контрагентами мали місце до прийняття відповідних рішень про ризиковість, а саме з ТОВ "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП" у березні 2024 року, з ТОВ "ЦЕНТРНАФТОГАЗПОСТАЧ" у листопаді-грудні 2022 року, з ТОВ "ЄBPOTIP" у грудні 2023 року-січні 2024 року, що свідчить про необґрунтованість доводів апелянта. Крім того, контролюючим органом 12 липня 2024 року прийнято рішення про відповідність / невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №149791 про невідповідність ТОВ "БІЗНЕС-ОІЛ-ГРУП" критеріям ризиковості платника податку.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку

Повне рішення складено "22" квітня 2026 року.