ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/4424/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 в адміністративній справі №160/4424/25 (головуючий суддя першої інстанції Коренев А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначені пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №047250022983 від 14.09.2024 року, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.03.1989 року, з 06.08.1990 року по 26.05.1992 року, з 23.03.1993 року по 30.04.1994 року, з 30.04.1994 року по 05.12.1995 року, з 10.04.1996 року по 17.11.1997 року та відмовлено в призначенні пенсії за віком в зв`язку з досягнення пенсійного віку 55 років:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виражені у відмові викладеній у листі № 69598-51361/О-01/8-0400/24 від 30 грудня 2024 року в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.03.1989 року, з 06.08.1990 року по 26.05.1992 року, з 23.03.1993 року по 30.04.1994 року, з 30.04.1994 року по 05.12.1995 року, з 10.04.1996 року по 17.11.1997 року – протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.03.1989 року, з 06.08.1990 року по 26.05.1992 року, з 23.03.1993 року по 30.04.1994 року, з 30.04.1994 року по 05.12.1995 року, з 10.04.1996 року по 17.11.1997 року - запис №4 від 06.08.1990 року прийнято в колгосп імені Горького Нікопольського району Дніпропетровської області в Капуловецьку будівельну бригаду каменщиком; запис №5 від 26.05.1992 року звільнений з роботи за власним бажанням згідно поданої заяви; запис №8 від 23.03.1993 року прийнято в колгосп імені Горького Нікопольського району Дніпропетровської області на роботу в бригаду №9 трактористом; запис №9 від 30.04.1997 року звільнений по переводу в колгосп Капуловський в зв`язку з припиненням колгоспу; запис №10 від 30.04.1994 року прийнятий по переводу в колгосп Капуловський в зв`язку з розукрупненням колгоспу Горького та призначений трактористом польовим; запис №11 від 05.12.1995 року звільнений з роботи за прогули; запис №12 від 10.04.1996 року прийнятий на роботу в Рибколгосп КРСП імені Сірка рибалкою; запис №13 від 17.11.1997 року звільнений за власним бажанням;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , пенсію за віком по досягненню 55 років зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від наслідків аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що дає право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років при наявності страхового стажу не менше 15 років (ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») з 18 вересня 2024 року (дня звернення до відповідача з відповідною заявою).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 18 вересня 2024 року, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за місцем свого проживання, із заявою щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-XII.
Вказана заява та наданими до неї документами щодо призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності, розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 24 вересня 2024 № 047250022983 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 18 років. На обґрунтування рішення зазначили, що на момент звернення Позивач досяг віку 55 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Страховий стаж склав - 16 років 10 місяців 18 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі ім. Горького, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.03.1989 року, з 06.08.1990 року по 26.05.1992 року, з 23.03.1993 року по 30.04.1994 року, з 30.04.1994 року по 05.12.1995 року, з 10.04.1996 року по 17.11.1997 року у зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки про встановлений та вироблений мінімум вихододнів в колгоспі. Довідку № 15 від 04.09.2024 року не прийнято до уваги, оскільки інформація про вироблені вихододні в ній також відсутня, а дату протоколу про прийняття в колгосп зазначено як 2024 рік. (а.с. 14).
Позивач для підтвердження страхового стажу у спірний період звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 02 грудня 2024 року, у якій просив заслухати показання свідків які працювали разом з ним у період та можуть підтвердити факт його роботи з виробленням необхідного мінімум трудовиходів.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за результатом розгляду заяви від 02.12.2024 року листом від 30.12.2024 року № 69598-51361/О-01/8-0400/24 позивача повідомило, зокрема, що відповідно до пункту 2 Порядку підтвердження трудового стажу на підставі показів свідків здійснюється органами Пенсійного фонду. Для вирішення питання підтвердження стажу роботи в колгоспі необхідно звернути відповідною заявою до будь-якого територіального відділу обслуговування громадян (сервісного центру) із заявою та документами для подальшого направлення документа розгляд Комісії з питань підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Позивач не погодившись із рішенням головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та діями головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Цей Закон також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (ч.1 ст.26).
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років (ч.2 ст.26).
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).
Згідно зі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як встановлено апеляційним судом, трудова книжку колгоспника серії НОМЕР_1 від 10 березня 1989 року, згідно з якої позивач у спірні періоди з 06 серпня 1990 року по 26 травня 1992 року, з 23 березня 1993 року по 30 квітня 1994 року, з 30 квітня 1994 року по 05 грудня 1995 року, з 10 квітня 1996 року по 17 листопада 1997 року працював у колгоспі. 
Таким чином у трудовій книжці колгоспника міститься інформація про встановлений мінімум трудоднів за спірний період та кількість фактично відпрацьованих людино-днів за рік, розмір заробітної плати, що у повній мірі надає можливість органам Пенсійного фонду провести обчислення та зарахування зазначених періодів до страхового стажу позивача, час роботи в колгоспі за фактичною тривалістю. 
Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58:
- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п.1.1);
- усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п.2.4.);
Такі ж самі вимоги щодо заповнення трудових книжок містила й Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» установлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Крім того, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
З урахуванням викладеного, на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Слід зазначити, що відповідно до пунктів 1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 02.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» (в редакції від 15.08.1990), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.
Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, такі записи, про роботу в якості членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві (п.2.17).
Таким чином, до стажу роботи зараховується робота, у тому числі, на підставі членства в колгоспах. При цьому, записи про роботу як членів колгоспу заноситься до трудової книжки до занесення відомостей про роботу у колгоспі.
За даними трудової книжки колгоспника встановлено, за спірний період трудова книжка позивача має відомості, про встановлені та відпрацьовані трудодні та отриману заробітну плату. Таким чином вказана трудова книжка містить необхідну інформацію (в тому числі і посилання на відпрацьовані трудодні, отриману заробітку плату), яка підтверджує трудову діяльність позивача у спірний період.
Суд першої інстанції правильно зауважив, що за даними трудової книжки колгоспника, позивач у спірний період не в повному обсязі відпрацював встановлений мінімум трудоднів, проте причин такого невиконання трудова книжка не містить, а саме у:
1989 прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 260, виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 60;
1990 прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 90, виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 79;
1991 прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 250, виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 246;
1992 прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 99, виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 95;
1993 прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 198, виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 216;
1994 прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 250, виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 206;
1995 прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 195, виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 129;
1996 прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 198, виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 190;
1997 прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 221, виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві за рік 217 (а.с. 17).
Єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Водночас, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

З урахуванням викладеного, до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню періоди її роботи з 25.04.1982 по 31.08.1982, з 27.01.1987 по 31.12.1987, з 01.01.1988 по 31.12.1988, з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1990 по 03.05.1990.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення прийнято органом пенсійного фонду без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення і не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відповідно, це рішення є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Враховуючи наведені вище обставини, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 в адміністративній справі №160/4424/25 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 в адміністративній справі №160/4424/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко