ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/671/25  Номер провадження 22-ц/814/718/26	Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є.А.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 грудня 2025 року, ухвалене в селищі Оржиця під головуванням судді Смілянського Є. А., дата складення повного рішення суду 30 грудня 2025 року
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за участю Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Новооржицької селищної ради,
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідач ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_6 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та від спільного проживання у них народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вироком Полтавського апеляційного суду від 11.03.2024 ОСОБА_3 засуджено за пунктом 13 частини другої статті 115 КК України за умисне вбивство ОСОБА_6 та призначено їй покарання у виді довічного позбавлення волі 
Згідно рішень виконавчого комітету Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області № 147, № 148 від 09.05.2024 на підставі рекомендацій Полтавського обласного Центру соціальних служб про проходження навчання опікуна, подання Служби у справах дітей від 06.05.2024 № 50, № 51, заяви ОСОБА_2 від 06.05.2024 встановлено опіку над дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлених батьківського піклування та призначено опікуном над дітьми позивача ОСОБА_2 .
Вказувала, що присутність у помешканні малолітніх дітей не зупинили ОСОБА_3 від реалізації злочинного умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті батьку дітей на їх очах, що вплинуло на психічний стан та здоров`я дітей і свідчить про ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків та неможливість зміни її поведінки щодо дітей та їх виховання, відтак наявні підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей з урахуванням їх найкращих інтересів.
Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 25 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, що є крайнім заходом впливу, а саме умисного та свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей.
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач вчинила вбивство батька малолітніх дітей в їх присутності, за яке наразі відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, проте суд дійшов помилкового висновку про те, що вказаний злочин вчинений не щодо дітей, а тому дана обставина не є підставою для позбавлення к батьківських прав відносно малолітніх дітей.
Вважає, що суд не взяв до уваги те, що вчинення тяжкого злочину в присутності дітей негативно вплинуло на їх психічний стан та може розцінюватися як домашнє насильство відносно дітей.
Вказує, що з`ясувавши особисту думку дітей, які повідомили про те, що пам`ятають вбивство їх батька та не бажають спілкуватися з матір`ю, враховуючи відносини, які склалися між дітьми та матір`ю, виходячи з найкращих інтересів дітей, суд повинен був врахувати, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей буде забезпечувати їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, діти не будуть страждати через відсутність піклування та емоційної підтримки з боку матері.
Зазначає, що вона, як опікун, забезпечує дітям належний розвиток, їх індивідуальні потреби, забезпечує їх усім необхідним та піклується про них, даючи їм свою материнську ласку та любов.
Зауважує, що органом опіки та піклування було надано суду висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, проте суд даний висновок не врахував, доводи та аргументи, покладені в його основу, не спростував.
У відзивах на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Шаталова О. В. та відповідач ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Лисенко А. Ф. подав відповідь на відзив, у якому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є матір`ю малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запис про батька яких у Книзі реєстрації народжень проведено відповідно до частини першої статті 135 СК України за її вказівкою. 
Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 квітня 2023 року у незміненій частині та вироком Полтавського апеляційного суду від 11 березня 2024 року, який залишений без змін постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року, у справі № 543/254/23 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого пунктом 13 частини другої статті 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, із призначенням їй покарання у виді довічного позбавлення волі за умисне вбивство свого співмешканця ОСОБА_6 . 
Рішеннями виконавчого комітету Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області від 27 березня 2024 року № 77 та № 78 надано малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус дітей, позбавлених батьківського піклування, а рішеннями від 09 травня 2024 року № 147 та № 148 встановлено над ними опіку і призначено ОСОБА_2 їхнім опікуном. 
Згідно висновку виконавчого комітету Новооржицької селищної ради, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконкому від 24 листопада 2025 року № 307, про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, встановлено, що опікун створила належні умови для проживання дітей, які живуть у люблячій родині, де піклуються про їх духовний, фізичний та розумовий розвиток, відвідують дитячий садок. Натомість мати дітей ОСОБА_3 участі у їх вихованні не приймає, не забезпечує необхідного утримання дітей, їх успіхами та навчанням почала цікавитись з листопада 2025 року, після подання позову про позбавлення її батьківських прав. Під час спілкування з дітьми у присутності психолога Центру надання соціальних послуг Новооржицької селищної ради, зважаючи на їх травматичний досвід внаслідок негативної поведінки матері, діти виявили небажання спілкуватись з нею. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту умисного та свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та відсутності будь-якої реальної загрози від неї, як матері, психічному стану її дітей. При цьому суд не визнав факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та відбування нею покарання, а також психологічної відверненості від матері дітей, обставинами, що мають значення для вирішення справи про позбавлення батьківських прав.
Суд також не погодився з висновком органу опіки та піклування з тих мотивів, що посилання у висновку на аморальний спосіб життя ОСОБА_3 та її співмешканця ОСОБА_6 належним чином не підтверджено. Соціальний супровід сім`ї ОСОБА_3 виконавчим комітетом не здійснювався, дана сім`я також не перебувала на обліку в службі у справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих ситуаціях.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 
Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Позбавлення батьківських прав є способом захисту прав та інтересів дитини, а також заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. 
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. 
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини нагадав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див., наприклад, рішення від 27 листопада 1992 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» (Olsson v. Sweden (№ 2)), Series A, № 250, с. 35–36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_3 в присутності малолітніх дітей вчинила умисний особливо тяжкий злочин, спрямований на позбавлення життя біологічного батька дітей - ОСОБА_6 , що негативно вплинуло на їх психоемоційний стан та може розцінюватися як вчинення домашнього насильства відносно дітей.
Дитина, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Формою домашнього насильства є фізичне насильство, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності (див. постанову Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 753/23626/17 (провадження № 61-15474св21)). 
У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено та сторонами, зокрема, і відповідачем ОСОБА_3 , по суті не заперечується той факт, що вона вчинила домашнє фізичне насильство, заподіявши смерть біологічному батькові дітей, у їх присутності, а посилання відповідача на те, що діти не пам`ятають вбивства батька спростовуються їх вільними поясненнями органу опіки та піклування та в суді першої інстанції у судовому засіданні 18.12.2025 за участі психолога відділення соціальної роботи Центру надання соціальних послуг Оржицької селищної ради. 
З пояснень дітей вбачається, що умисне вбивство матір`ю їхнього батька, свідком якого вони були, завдало їм серйозної психологічної травми та викликало негативне сприйняття матері, небажання спілкуватися з нею та втрату прив`язаності.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції вказаним обставинам належної правової оцінки не надав та безпідставно не врахував, що умисне вбивство ОСОБА_3 у присутності малолітніх дітей їхнього батька є проявом домашнього насильства відносно дітей, що негативно впливає на їх психічний та фізичний розвиток й свідчить про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками. 
При цьому поведінка відповідачки, яка раніше вчиняла умисні вбивства та була засуджена 15.07.2025 вироком Чернівецького апеляційного суду за частиною першою статті 115, пунктами 9, 12, 13 частини другої статті 115, статтями 70, 71 КК України до 14 років позбавлення волі та знову вчинила особливо тяжкий злочин, вказує на можливість негативного впливу матері на виховання дітей, розвиток їх особистості, формування моральних цінностей та моделей поведінки. 
Таким чином, позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відповідатиме найкращім інтересам дітей, які через її умисні дії з раннього віку залишились без батьківського піклування як матері, так і батька.
Висновки суду першої інстанції про неможливість виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків з об`єктивних причин не є обґрунтованими, оскільки тривала нездатність виконувати батьківськи обов`язки у зв`язку з довічним позбавленням волі є наслідком її умисної протиправної поведінки.
Відповідно до вимог статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Виконавчим комітетом Новооржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області, як органом опіки та піклування, надано суду висновок про можливість та доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Такого висновку орган опіки та піклування дійшов на підставі обстеження умов проживання дітей, їх характеристики, проведеної з ними бесіди у присутності психолога та інформації навчальних закладів, якими підтверджено відсутність піклування з боку матері про фізичний і духовний розвиток дітей, забезпечення їм необхідного щоденного харчування, догляду, створення умов для отримання дітьми освіти.
Суд першої інстанції визнав висновок органу опіки та піклування частково бездоказовим та поверхневим, оскільки він ґрунтується лише на факті засудження відповідача, і не взяв висновок до уваги, мотивувавши тим, що з дня народження дітей та до дати взяття під варту відповідача були відсутні підстави для позбавлення її батьківських прав, соціальний супровід сім`ї не здійснювався та родина ОСОБА_3 не перебувала на обліку в Службі у справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. 
При цьому суд не дав оцінки впливу на виховання дітей факту вчиненого відповідачем домашнього насильства та невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, про що зазначив орган опіки та піклування, висновок якого про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та відповідність такого крайнього заходу найкращім інтересам дітей належним чином обґрунтовано. 
Висловлену дітьми думку, яка відповідно до вимог статті 171 СК України має враховуватись при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, суд розцінив лише як образу на матір за вбивство батька, не взявши до уваги, що у даному випадку найкращі інтереси дітей вимагають забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. 
Суд не надав належну правову оцінку поведінці відповідачки та її впливу на дітей, нехтування нею своїми обов`язками, що призвело до того, що діти залишились без батьківського піклування та допомоги, необхідних для їх фізичного та психічного благополуччя, а умови та причини нездатності її виконувати батьківські обов`язки неможливо усунути. 
Таким чином, не з`ясувавши всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, та не давши належної оцінки наявним у справі доказам, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову опікуна дітей ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, надавши перевагу інтересам відповідачки, що суперечить інтересам малолітніх дітей. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постановлення по справі нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . 
Відповідно до частин першої, другої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які в у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 грудня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3 028 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна