ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 591/12229/23
провадження № 51-1460км25 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання засудженого захисника представника потерпілого прокурора	 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Суми,
на вирок Сумського апеляційного суду від 26 березня 2025 року.
Обставини справи

1. Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (КК) до позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі статті 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
2. Суд визнав доведеним, що 13 листопада 2023 року приблизно о 17:20 у темну пору доби засуджений, керуючи автомобілем «Hyundai Tucson»і рухаючись по вул. Прикордонній у м. Суми, порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху і допустив наїзд на велосипед «АИСТ» під керуванням ОСОБА_9 ,внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3. Оскарженим вироком апеляційний суд скасував вирок в частині призначеного покарання і своїм вироком призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Вимоги і доводи касаційних скарг 

4. Засуджений, посилаючись на частину 1 статті 438 КПК, просить змінити оскаржене рішення, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнити на підставі статті 75 КК від відбування покарання із випробуванням на строк 2 роки.
5. Він стверджує, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства, оскільки всупереч вимогам статті 65 КК не врахував повною мірою пом`якшуючих обставин, зокрема щирого каяття та добровільного часткового відшкодування заподіяної шкоди, а також позитивних даних про особу та наявність тяжких хвороб. 
6. На думку засудженого, для обґрунтування реального покарання суд фактично застосував як обтяжуючі обставини ознаки кримінального правопорушення, які вже впливають на його кваліфікацію та розмір покарання, що суперечить вимогам частини 4 статті 67 КК.
Позиції учасників касаційного розгляду

7. Засуджений та його захисник підтримали доводи скарги.
8. Прокурор та представник потерпілої заперечили проти задоволення касаційних вимог сторони захисту. 
9. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду

10. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
11. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412?414 КПК.
12. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
13. Суд погоджується із належно умотивованими висновками суду апеляційної інстанцій про те, що у цій справі відсутні підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням статті 69 КК. 
14. Разом із тим суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційний, визнав щире каяття засудженого та активне сприяння розкриттю злочину обставинами, що пом`якшують покарання. Обтяжуючих покарання обставин не встановлено. 
15. Як видно з матеріалів провадження засуджений сплатив частину грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди доньці загиблого.
16. Проте сторона потерпілого оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, вважаючи, що призначене засудженому покарання є занадто м`яким.
17. Суд не заперечує того, що у справах публічного обвинувачення позиція потерпілого стосовно призначення покарання не є обов`язковою для суду, однак вона може враховуватися в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.
18. Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що конкретні обставини провадження не дають підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, і Суд не вважає, що висновок суду свідчить про явну несправедливість такого рішення.
19. Водночас Суд вважає що доводи у скарзі щодо надмірної суворості призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років заслуговують на увагу. 
20. Оцінюючи справедливість призначеного покарання Суд виходить з того, що у частині 2 статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого виду покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
21. Ураховуючи, що вчинений злочин є необережним, засуджений визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, раніше не судимий, має незадовільний стан здоров`я, є пенсіонером з інвалідністю третьої групи, позитивно характеризується за місцем проживання Суд вважає, що основне покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією закону, за яким його засуджено, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
22. Доказів на підтвердження того, що керування автомобілем є основним джерелом доходу засудженого, в матеріалах справи не міститься, не долучено таких доказів і до касаційної скарги. Отже, правових підстав для скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як про це йдеться в касаційній скарзі, Суд не встановив.
23. Крім цього, Суд зазначає, що наявність хронічних захворювань в особи, засудженої до позбавлення волі на певний строк, не є перешкодою для реального відбування нею цього покарання та саме собою не може бути підставою звільнення від відбування покарання з випробуванням.
24. Таким чином, оскаржені судові рішення належить змінити в частині застосування заходу примусу на підставі, передбаченій пунктом 3 частини 1 статті 438 КПК, і пом`якшити засудженому основне покарання у виді позбавлення волі. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково
Вирок Сумського апеляційного суду від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_5 змінити. Пом`якшити призначене ОСОБА_5 основне покарання за частиною 2 статті 286 КК до 3 років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 

Судді:

ОСОБА_1  ОСОБА_2 ОСОБА_3