ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 Справа № 917/2242/25 

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом 
Полтавської міської ради в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру, 36000, Україна, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд., 36, код ЄДРПОУ 25165593
до Приватного акціонерного товариства "Полтавський домобудівельний комбінат", 36034, Україна, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Ливарна, буд., 8, код ЄДРПОУ 01270581
про стягнення суми основного боргу,

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Полтавська міська рада в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру (36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Соборності, буд., 36, ЄДРПОУ 25165593) звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавський домобудівельний комбінат" (36039, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Сінна, 2/49, ЄДРПОУ 34502607) про стягнення 131 943,70 грн заборгованості за договором оренди землі від 04.09.2020.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на підставі договору оренди землі від 04.09.2020 (далі – договір від 04.09.2020) орендодавець – Полтавська міська рада надала, а орендар – Приватне акціонерне товариство “Полтавський домобудівельний комбінат” прийняло в оренду земельну ділянку для експлуатації та обслуговування критих кортів з надувним покриттям та підсобними приміщеннями, яка знаходиться за адресою: Україна, Полтавська область, м. Полтава, проспект Першотравневий, 24в, проте порушуючи умови договору відповідач не здійснював сплату орендної плати в повному обсязі.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов, у визначений відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України строк, не скористався.
Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.12.2025 відкрито провадження у справі № 917/2242/25, постановлено, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України сторони суду не надали.
Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Згідно зі статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Під час розгляду справи суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).
Суд розглянув матеріали справи та

УСТАНОВИВ:

04.09.2020 Полтавська міська рада та Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтавський домобудівельний комбінат" уклали договір оренди землі.
На підставі договору оренди землі від 04.09.2020 (далі - Договір від 04.09.2020) орендодавець – Полтавська міська рада надала, а орендар – Товариство з обмеженою відповідальністю “Полтавський домобудівельний комбінат” прийняло в оренду земельну ділянку для експлуатації та обслуговування критих кортів з надувним покриттям та підсобними приміщеннями, яка знаходиться за адресою: Україна, Полтавська область, м. Полтава, проспект Першотравневий, 24в.
Договір зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів договорів оренди землі вчинено запис № 337-П від 02.10.2020.
Відповідно до пункту 2.1 договору від 04.09.2020 в оренду передавалась земельна ділянка площею 3700 кв. м, кадастровий номер 5310136700:16:005:0120.
У пункті 5.1 договору сторони визначили, що орендна плата за користування земельною ділянкою згідно з умовами цього договору – 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становить 133 721,70 грн на рік. Нарахування орендної плати за землю починається з 05 вересня 2020 року.
Згідно з пунктом 5.3 договору орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі щомісяця у розмірі 1/12 частини річної суми орендної плати, визначеної у пункті 5.1 цього договору, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного періоду (який дорівнює календарному місяцю) шляхом перерахування грошових коштів до місцевого бюджету м. Полтави.
Свої обов`язки за договором від 04.09.2020 Полтавська міська рада виконала та передала земельну ділянку для експлуатації та обслуговування критих кортів з надувним покриттям та підсобними приміщеннями, яка знаходиться за адресою: Україна, Полтавська область, м. Полтава, проспект Першотравневий, 24в, в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю “Полтавський домобудівельний комбінат”, що не заперечується відповідачем.
Разом з тим, порушуючи умови договору оренди землі від 04.09.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю “Полтавський домобудівельний комбінат” не здійснювало оплату орендної плати.
Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, станом на 30.09.2025 заборгованість з орендної плати ТОВ “Полтавський домобудівельний комбінат” становить 131 943,70 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення Полтавської міської ради в особі Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства “Полтавський домобудівельний комбінат” заборгованості за договором оренди землі від 04.09.2020 у розмірі 131 943,70 грн.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.
Правові підстав користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Принцип платного використання землі передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України “Про оренду землі”.
Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої статті 21 Закону України “Про оренду землі” визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 13, частинами 1, 2 статті 21, статтею 22 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Орендна плата справляється у грошовій формі.
Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань порушує право позивача, визначене статтями 13, 12 Закону України “Про оренду землі”, а саме на своєчасне отримання орендної плати у встановленому розмірі.
Згідно зі статтею 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Абзацом 1 пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Податковим кодексом України, зокрема, встановлено, що плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 пункту 14.1 статті 14), а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 пункт 14.1 статті 14).
Відповідно до частини 1, 4 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено право орендодавця вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтями 13 та 21 Закону України “Про оренду землі” основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору, а факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для стягнення орендної плати (позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17).
Обов`язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням (висновок у Постанові Верховного Суду від 11.05.2019 у справі № 6- 824цс19).
Отже, загальна сума орендної плати, яка підлягає стягненню з відповідача складає 131 943,70 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідач доказів сплати заборгованості з орендної плати в повному обсязі, або доказів правомірності своїх дій чи бездіяльності щодо такої несплати суду не надав.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Також позивач просить суд стягнути з відповідача 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.
Щодо витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 59 Конституції України, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положеннями абзацу 1 частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У позовній заяві позивач надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, 20 000,00 грн за послуги правової допомоги адвоката.
На підтвердження здійснених судових витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії договору про надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва № 46 від 25.11.2025, розрахунок суми гонорару, рахунку № 27/11 від 27.11.2025, розрахунок суми гонорару за договором про надання послуг з юридичного консультування та юридичного представництва № 2 від 20.01.2025, Акт про надані послуги від 28.11.2025, ордер на надання правничої допомоги № 1090015 від 03.12.2025.
Водночас суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд, також звертає увагу на сталу і послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена.
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19.
Стосовно змісту детального опису робіт Велика Палати Верховного Суду у постанові від 22.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Отже для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 922/2666/21.
Здійснивши аналіз розрахунку гонорару за договором про надання юридичних послуг, суд зазначає наступне.
Включення до складу наданих адвокатом послуг попереднє опрацювання матеріалів наданих замовником, підготовка правової позиції у справі у суді першої інстанції (4 000,00 грн), обговорення позовної заяви з замовником, внесення виправлень, доповнень за бажання замовника, усні консультації, роз`яснення, узгодження позиції у справі, підготовка правової позиції у справі в суді першої інстанції (4 000,00 грн); підготовка до ведення справи в суді першої інстанції (підготовка, копіювання (сканування) додатків та направлення позовної заяви відповідачу та до суду (2 000,00 грн), не можуть бути виділені в окремий вид послуг, позаяк є обов`язковою передумовою для складення та написання заяв по суті спору та здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі, а відтак поглинається послугою “підготовка позовної заяви та направлення до суду”.
Отже, господарський суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 20 000,00 грн, адже цей розмір має бути документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.
Відтак, беручи до уваги те, що суду необхідно надати оцінку розміру витрат сторони на правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і категорії складності справи, враховуючи предмет спору та заявлені позовні вимоги у співвідношенні до заявлених витрат на правову допомогу, приймаючи до уваги надані позивачеві послуги та зважаючи на обсяг і зміст наданих позивачем під час судового розгляду справи № 917/2242/25 процесуальних документів, суд дійшов висновку, що зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до розміру 12 000,00 грн від попередньо заявленої суми, яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.
Враховуючи викладене, дослідивши надані представником відповідача докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, та висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн.
Керуючись статтями 232 - 233, 237 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Полтавський домобудівельний комбінат” (36039, Україна, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Сінна, 2/49, код ЄДРПОУ 34502607) на користь Полтавської міської ради (36000, Україна, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Соборності, будинок, 36, код ЄДРПОУ 24388285) заборгованість за договором оренди землі від 04.09.2020 в сумі 131 943,70 грн, 3 028,00 грн судового збору та 12 000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д. М. Сірош