ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/315/26 Справа № 183/7826/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ігольнікова М. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 на постанову Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2025 року, якою провадження у справі про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 

до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення,

за участю:
потерпілої ОСОБА_1 , 
представника потерпілої Шабатенко А.М.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2025 року 13 липня 2025 року о 12.00 год. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме не впустив дружину до території домоволодіння місця мешкання та змінив замки до вхідних дверей, що унеможливило доступ до житла ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги наголошує на тому, що формальні недоліки протоколу не є підставою для закриття справи. Вказала, що згідно з практикою ВС протокол не повинен обов`язково містити наслідки, вони можуть бути зазначені потерпілою у поясненнях, встановлені під час судового засідання, підтверджені іншими доказами, тому відсутність зазначених наслідків у протоколі не є підставою для закриття справи. Наголосила, що ОСОБА_2 ізолював її від житла, змінив замки, обмежив доступ, контролював майно, погрожував, що на її думку вказує на економічне та психологічне насильство, що підпадає під ст.173-2 КУпАП. Зазначила, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи і не допитав свідків події, про допит яких потерпіла ОСОБА_1 заявляла клопотання в суді першої інстанції. Також, зауважила, що суд не взяв до уваги долучені в ході судового розгляду письмові докази, що підтверджують вчинення домашнього насильства відносно неї, та не врахував детальні пояснення щодо подій правопорушення.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши думку потерпілої ОСОБА_1 та її представника Шабатенко А.М., які підтримали вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.
Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Розглядаючи справу та приймаючи рішення про недоведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, наведених в протоколі, суд першої інстанції не дав належну оцінку всім обставинам та дійшов помилкових висновків.
Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Економічне насильство в сім`ї - умисне позбавлення одним членом сім`ї іншого члена сім`ї житла, їжі, одягу та іншого майна чи коштів, на які постраждалий має передбачене законом право, що може призвести до порушення фізичного чи психічного здоров`я.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному чи фізичному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Обгрунтовуючи висновки про відсутність складу правопорушення у діях ОСОБА_2 та закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, суд посилався на те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких даних, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Приймаючи рішення за апеляційними вимогами потерпілої ОСОБА_1 , апеляційний суд не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає, що винуватість ОСОБА_2 підтверджується належними і допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, яким суд не дав належної оцінки.
Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №414549, 13 липня 2025 року о 12.00 год. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме не впустив дружину на територію домоволодіння місця мешкання та змінив замки до вхідних дверей, що унеможливило доступ до житла ОСОБА_1 .
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення ОСОБА_2 неправомірних дій та є одним із джерел доказів відповідно до положень ст.251 КУпАП.
Викладені у протоколі обставини підтверджуються: письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких вона мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . 13 липня 2025 року вона приїхала додому за адресою: АДРЕСА_1 , підійшовши до калітки будинку вона виявила, що ключ не підходить та не можна відчинити двері. Взявши електронний ключ від воріт вона спробувала відчинити ворота, однак вони також не відчинились. Далі вона почула у дворі якийсь шум, після чого зателефонувала своєму чоловікові ОСОБА_2 та запитала чи він вдома, на що останній повідомив, що поїхав та чому вона не може потрапити додому він не знає. Додала, що будинок за документами належить чоловікові, однак придбаний спільно та це є її єдине житло, які остання підтвердила у суді першої інстанції; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , відповідно до яких він дійсно не хотів впускати 13 липня 2025 року близько 12 год. дружину ОСОБА_1 до домоволодіння через те, що вона була з особою, яка йому не відома, також він замінив замки, так як боїться за своє майно, та що дружина може викрасти кошти та майно; копією акту фактичного проживання від 07 серпня 2025 року, складеного депутатом Піщанської сільської ради Лужним А.І. в присутності сусідів: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), власника житлового будинку – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), за яким перевірено фактичне місце проживання ОСОБА_1 , в результаті чого виявлено, що ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_3 , фактично проживає в АДРЕСА_2 у власному будинку, а також іншими доказами, наявними в матеріалах справи.
Однак, суд першої інстанції необгрунтовано поставив під сумнів достовірність зазначених доказів, прийнявши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо його невинуватості. 
Апеляційний суд вважає, що невизнання ОСОБА_2 своєї вини слід розцінювати критично, як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності, оскільки докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, в своїй сукупності повністю підтверджують його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Враховуючи, що ОСОБА_2 , замінивши замки на вхідних дверях, позбавивив потерпілу житла, його дії мають всі ознаки економічного насильства. В результаті таких дій потерпіла опинилась в уразливому стані, змушена влаштовувати своє життя підшукуючи нове житло, що вимагає додаткових матеріальних витрат.
Такі дії безумовно могли завдати шкоду психічному здоров`ю потерпілої, оскільки істотно порушують її право на житло, яке гарантоване Конституцією України.
Проте, суд першої інстанції не врахував наведених обставин та безпідставно дійшов висновку, що обставини, викладені в протоколі, не містять складу адміністративного правопорушення та не підтверджені доказами.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що обвинувачення, викладене в протоколі, окрім іншого, має містити викладення обставин про заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, якщо така шкода була заподіяна. Якщо ж такий факт не встановлено, він не зазначається в протоколі. У такому випадку питання, чи могли протиправні дії правопорушника завдати шкоду психічному здоров`ю потерпілої, має вирішувати суд. Відсутність такої обставини в протоколі не вказує на неконкретність обвинувачення та не виключає можливість притягнення особи до відповідальності.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_2 доведена повністю, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, отриманих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається та під час апеляційного перегляду не зазначалось.
Разом з тим, адміністративне правопорушення ОСОБА_2 вчинено 13 липня 2025 року.
Відповідно до положень ч.3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 173-2 і 173-6 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня вчинення відповідного правопорушення.
Згідно із п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що на час розгляду справи судом першої інстанції пройшли передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової, якою визнати ОСОБА_2 винуватим за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та провадження у справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за закінченням на момент розгляду справи та прийняття постанови про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції — скасувати.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 — задовольнити.
Постанову Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2025 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення — скасувати.
Винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду      С.І.Крот