Справа № 570/6668/25 
Номер провадження 2/570/779/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року 

Рівненський районний суд Рівненської області в особі: 

судді Красовського О.О. 
з участю:
секретаря судових засідань Захарук Г.Л.
представника позивачів – адвоката Давидовича О.О. (в режимі відеоконференції) 
представника відповідача – адвоката Гожого М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 . ОСОБА_2  до  ОСОБА_3  про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Давидович Олександр Олександрович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 90 100 грн. 00 коп.; моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20 000 грн. 00 коп., понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі: 40 500 грн. 00 коп., моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20 000 грн. 00 коп., понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2 006 грн. 00 коп. 
Позов мотивований тим, що 21.08.2025 о 07 год. 54 хв. у селі Обарів Рівненського району Рівненської області на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 153 км сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Tesla Model 3, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля Nissan NV1500, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , унаслідок чого транспортному засобу Tesla Model 3 було завдано механічних пошкоджень. Постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/4409/25 від 26.09.2025 р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1445 грн. 16.10.2025 до АТ «СК «Інго» було направлено заяву про виплату страховою відшкодування у розмірі 250 000 гривень, 07.11.2025 АТ «СК «Інго» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 250 000 грн. Заподіяну шкоду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обґрунтовує наступними доказами: копія квитанції до наряду-замовлення №0000005170 від 19.09.2025 на суму 334 100 грн.; копія товарного чеку на транспортування евакуатором пошкодженого транспортного засобу, копія акту виконаних робіт на суму 20000 грн.; копія товарного чеку на транспортування евакуатором пошкодженого транспортного засобу, копія акту виконаних робіт на суму 4500 грн; платіжна інструкція, сплата за автотехнічну експертизу (зіткнення транспортних засобів) згідно рахунку 58 від 06.09.2025 на суму 16000 грн.; платіжна інструкція, сплата за експертну оцінку згідно рахунку 162/25 від 05 вересня 2025 року на суму 6000 грн.; правнича допомога у розмірі 30000 грн.; моральна шкода, завдана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 40000 грн. Всього розмір завданої позивачам шкоди 450 600 грн. Різниця між фактичним розміром завданої позивачам шкоди і страховою виплатою становить 200 600 грн. (450 600 грн. - 250 000 грн), яку представник позивачів просить стягнути з відповідачів.

З метою підтвердження місця реєстрації відповідачів судом було здійснено п`ять запитів. 
Після отримання судом всіх відповідей 10.02.2026 р., ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11.02.2026 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 02.03.2026.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Судові засідання призначені на 30.03.2026, 20.04.2026. 
Були заявлені клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про долучення письмових доказів, які судом задоволені. 
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали письмові заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, однак з обов`язковою участю їх представника, при цьому позовні вимоги підтримали у повному обсязі. 
Представник позивача, адвокат Давидович О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зазначив, що 21.08.2025 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Tesla Model 3», внаслідок якої позивачам завдано майнової шкоди. Послався на наявність постанови суду у справі про адміністративне правопорушення щодо винуватості відповідача у порушенні Правил дорожнього руху (створення аварійної обстановки); вказав на здійснення страховою компанією часткової виплати страхового відшкодування у розмірі 250 000 грн.; обґрунтував розмір заявлених до стягнення збитків як різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням у сумі 200 600 грн.; а також послався на понесені витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу, проведенням експертизи, оцінки та наданням правничої допомоги. Також зазначив, що стороною позивача подано всі докази на обґрунтування позовних вимог, та що на його думку, документи долучені до позовної заяви, повно й об`єктивно відображають обставини справи. Заперечив проти долучення письмових пояснень представника відповідача, оскільки на його думку фактично вони є відзивом на позов, що позбавило сторону позивача можливості надати відповідь на відзив, а відтак спростувати заперечення відповідача відповідними документами. Додаткових клопотань представником позивачів в судовому засіданні не заявлено.
Представник відповідача адвокат Гожий М.С. позов не визнав та надав в судовому засіданні усні пояснення, в яких заперечив проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність заявлених вимог. Зазначив про відсутність належних доказів реального розміру шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача і заявленими збитками, недоведеність того, які саме пошкодження виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП ) та які роботи були фактично виконані, прийняті і оплачені. Вказав, що постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача за ч.5 ст. 122 КУпАП (щодо створення аварійної обстановки) не містить переліку пошкоджень і не підтверджує їх обсяг. Також вказав на відсутність в матеріалах справи акту огляду транспортного засобу після ДТП, належних доказів виконання та оплати ремонтних робіт, підписаних актів приймання, калькуляції з прив`язкою до ДТП, а також належного підтвердження витрат на евакуацію, експертизу та оцінку. Крім того вказав, що матеріали справи не містять доказів здійснення страхової виплати за полісом ОСЦПВ у розмірі 250000 грн., з огляду на що вважає позов передчасним. Крім того, зазначив, що вимоги про відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу є формальними та документально не підтвердженими, а розподіл шкоди між позивачами є необґрунтованим. Додаткових клопотань представником відповідача в судовому засіданні не заявлено.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Обставини, встановлені судом, норми законодавства.
Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 26.09.2025 у справі №570/4409/25 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1445 грн.
Зі змісту вказаної постанови слідує, що 21 серпня 2025 року о 07 годині 54 хвилини на 153 км автодороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Nissan» державний номерний знак НОМЕР_2 , перед перестроюванням з правої смуги руху в ліву, не переконався що це буде безпечним, не надав дорогу та створив перешкоду та небезпеку автомобілю "Tesla Model 3", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався в лівій смузі руху позаду в попутному напрямку, внаслідок чого транспортний засіб "Tesla Model 3", реєстраційний номер НОМЕР_1 , уникаючи зіткнення, був змушений різко гальмувати та змінювати напрямок руху. Автомобіль "Tesla Model 3", реєстраційний номер НОМЕР_1 описаними вище діями уникав зіткнення, тобто вчиняв заходи щодо забезпечення особистої безпеки. Вказаними діями водій ОСОБА_3 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, чим створив аварійну обстановку та вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст. 122 КУпАП. 
В результаті цього автомобіль "Tesla Model 3" виїхав за межі проїзної частини та скоїв наїзд на бордюрний камінь та дорожній знак 5.60. 
Щодо преюдиційності судового рішення. 
У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правова позиція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду згідно з постановою від 14 вересня 2022 року у справі № 380/1862/20 (щодо преюдиційності рішення суду з приводу наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення) містить такі висновки: у частині шостій статті 78 КАС України вказується про преюдиційність рішення суду щодо наявності чи відсутності, зокрема, адміністративного правопорушення та вчинення його певною особою під час розгляду адміністративної справи у межах вирішення спору про наслідки таких дій, тобто у тій справі предметом доказування не може бути встановлення наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення. 
Правова позиція Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо преюдиційності рішення суду з приводу наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення містить такі висновки: розглядаючи цивільний позов, суд не може досліджувати питання вини особи у ДТП, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування завданої шкоди (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, провадження № 61-31395сво18).
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником транспортного засобу Tesla Model 3, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 .
З долученої до матеріалів справи представником позивача копії квитанції до наряду-замовлення №0000005170 від 19.09.2025 та видаткової накладної до наряду-замовлення №0000005170 від 19.09.2025 ФОП ОСОБА_4 на суму 334 100 грн. (платник ОСОБА_2 , автомобіль Tesla Model 3) не можливо встановити особу якою надавалися послуги, а саме відтиск печатки нечитабельний, відсутній реєстраційний номер фізичної особи-підприємця, адреса здійснення його діяльності. Також в квитанції до наряду-замовлення не зазначено виду ремонту та причину звернення, а саме що такий ремонт проведений після ДТП та не можливо встановити чи виконані такі роботи в повному обсязі. Крім того, такий документ не містить підписів у ОСОБА_2 у графах «Плательщик» та «Замовник». А також, матеріали справи не містять банківських платіжних документів, які б підтверджували факт оплати згідно вказаних документів.
Представником позивача долучено до матеріалів справи копію товарного чеку ФОП ОСОБА_5 від 21.08.2025 року та копію акту виконаних робіт на транспортування евакуатором автомобіля Tesla Model 3 на суму 4500 грн. (транспортування з с.Обарів Рівненська обл. до смт. Клевань Рівненської області). В графі замовник ОСОБА_1 відсутній підпис.
Також представником позивача долучено до матеріалів справи копію товарного чеку ФОП ОСОБА_5 від 05.09.2025 року та копія акту виконаних робіт на транспортування евакуатором автомобіля Tesla Model 3 на суму 20000 грн. (транспортування з смт. Клевань Рівненської області до м. Києва). В графі замовник ОСОБА_1 відсутній підпис.
Згідно платіжної інструкції №1.298518001.1 від 08.09.2025 року, ОСОБА_1 оплатив на рахунок ФОП ОСОБА_6 16000 грн. за автотехнічну експертизу (зіткнення ТЗ) згідно рахунку 58 від 06.09.2025 на суму. Однак в матеріалах справи відсутній рахунок №58 від 06.09.2025 року, а також відсутня і сама автотехнічна експертиза. Крім того, матеріали справи не містять і інших доказів того, що така експертиза пов`язана з подією за участю транспортних засобів позивача та відповідача. 
Згідно платіжної інструкції №1.29849745.1 від 08.09.2025 року, ОСОБА_2 оплатила на рахунок ТОВ Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» 6000 грн. за експертну оцінку згідно рахунку 162/25 від 05.09.2025 року. Однак в матеріалах справи відсутній рахунок №162/25 від 05.09.2025 року, а також відсутня і сама експертна оцінка. Крім того, матеріали справи не містять і інших доказів того, що така оцінка пов`язана із визначенням розміру збитків пов`язаних із подією за участю транспортних засобів позивача та відповідача та стосувалась визначення вартості відновлення автомобіля Tesla Model 3, д.н.з. НОМЕР_1 .
Згідно із частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення порушеного права особою.
Для стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до частини першої статті 1192 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування.
Так, звертаючись до суду із позовом, представник позивачів посилається на те, що страховою компанією здійснено позивачам виплату суми страхового відшкодування у розмірі 250000 грн., однак не долучає доказів такої виплати.
Суд звертає увагу на те, що лише у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, решту завданої і доведеної шкоди зобов`язана відшкодувати особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (ст. 1194 ЦК України).
Відтак, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортної пригоди особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частина друга статті 78 ЦПК України прямо встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування
Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно правил статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Згідно вимог частини 3 цієї статті у позовній заяві необхідно зазначити: зміст позовних вимог: спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (п. 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Суд зазначає, що обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, а саме: факт звернення до страховика, проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, встановлення переліку та характеру пошкоджень саме внаслідок даної ДТП, факт і розмір виплати страхового відшкодування, фактичне здійснення та оплата ремонту автомобіля, понесення витрат на евакуацію транспортного засобу, а також проведення експертизи та оцінки і сплата відповідних коштів, мали бути підтверджені належними та допустимими доказами. Самі по собі пояснення представника сторони не є окремим самостійним засобом доказування таких обставин. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони і що обставина має бути доведена належним чином.
Належні, достатні і допустимі докази про обставини заподіяння шкоди, необхідні для покладення на відповідача відповідальності за заподіяну позивачам шкоду суду не надані.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).
Позивачами не доведено належними та допустимими доказами саме розмір шкоди, причинний зв`язок між кожною заявленою сумою та наслідками ДТП, а також реальність понесених витрат.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідача шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки у підтвердження обґрунтувань заявлених позовних вимог позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог належними й допустимими доказами.
Суд також враховує, що позивачі включили до одного арифметичного розрахунку 30 000 грн. витрат на правничу допомогу та 40 000 грн. моральної шкоди. 
Такий підхід є юридично неправильним. 
Витрати на професійну правничу допомогу відповідно до ЦПК України належать до судових витрат, а не до майнової шкоди як реальних збитків. 
Моральна шкода є самостійним видом шкоди, що регулюється статтями 23, 1167 ЦК України, і не входить до поняття реальних збитків, визначених статтею 22 ЦК України. Відтак включення в один розрахунок матеріальної шкоди, моральної шкоди і судових витрат спотворює сам предмет доказування у справі та не може бути покладене в основу рішення суду.
Представник позивачів просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20 000 грн., стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20 000 грн.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди (постанова ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20). 
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (гроші та розмір компенсації моральної шкоди, постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20). 
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
Позивачі зазначають, що внаслідок протиправних дій відповідача, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди та значного пошкодження транспортного засобу, позивачі ( ОСОБА_2 ) та ( ОСОБА_1 ) «зазнали значних психічних і душевних страждань, незважаючи на відсутність тілесних ушкоджень. Тривожність, порушення сну, відчуття пригніченості та постійної дратівливості стали супутниками їхнього повсякденного життя. Найбільш суттєво моральна шкода виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків та побутових незручностях, спричинених втратою можливості користуватися автомобілем».
Проте позивачами не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин (медичні документи, довідка психолога тощо), як і не надають доказів, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, в чому полягає тяжкість заподіяної моральної шкоди.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (постанова Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22).

Висновки суду.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позивачами не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами: фактичний розмір реальної майнової шкоди; причинний зв`язок між кожною із заявлених сум та наслідками ДТП; наявність підстав для стягнення з відповідача різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди; а також факт і розмір моральної шкоди. За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати. 
За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до змісту статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на сторону, яка їх понесла.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, 

в и р і ш и в :

У задоволенні позову  ОСОБА_1 . ОСОБА_2 до  ОСОБА_3  про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ).

Позивачка: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , мешканець АДРЕСА_3 ). 

Суддя Красовський О.О.