Справа № 369/8086/25
Провадження № 2-о/369/117/26
РІШЕННЯ
Іменем України

17.02.2026         м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі судді Янченка А.В. при секретарі судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у окремому провадженні цивільну справу № 369/8086/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

Встановив:

I.Позиція сторін у справі 

06 травня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Сініцина О.П., звернулася до суду із зазначеними вимогами, просить суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який зник безвісті 26.12.2023 р. та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 16.09.2016 р. по 26.12.2023 р.
Заяву обґрунтовано тим, що сторони, починаючи з 16.09.2016 року, перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, планували спільне майбутнє, проживали за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_3 , а саме: в АДРЕСА_1 , в якій Заявниця, ОСОБА_1 проживає на цей час.
24.02.2022 року відбулося російське вторгнення в Україну - відкритий воєнний напад росії на Україну.
Крім того, 24.02.2022 року Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», було запроваджено в Україні воєнний стан та оголошено мобілізацію.
ОСОБА_3 з початком повномасштабного вторгнення добровільно став на захист Батьківщини, Наказом командира в/ч НОМЕР_1 був зарахований на посаду кулеметника відділення снайперів, військове звання - солдат. 
Приймаючи участь у виконанні бойових завдань підчас захисту України віл збройної агресії російської федерації, 24.02.2023 р. отримав посвідчення НОМЕР_2 . З початком призову ОСОБА_3 до лав ЗСУ, ОСОБА_1 постійно була на зв`язку із ОСОБА_3 , приймала участь у зборі коштів, необхідних для забезпечення ОСОБА_3 та його бойового підрозділу товарами першої необхідності. З 26.12.2023 р. ОСОБА_3 перестав виходити на зв`язок. 30.12.2023 р. Заявниця, ОСОБА_1 , отримала від командира в/ч НОМЕР_1 сповіщення № 109, у якому зазначалося, що солдат ОСОБА_3 , кулеметник відділення снайперів в/ч НОМЕР_1 , будучи відданим Військовій присязі на вірність Українському народу, виконуючи бойове завдання підчас захисту України від збройної агресії російської федерації 26.12.2023 р. зник безвісті в районі н/п Куп`янськ Харківської області.
31.12.2023 р. по факту зникнення безвісті ОСОБА_3 були внесені дані до ЄРДР. З моменту зникнення безвісті ОСОБА_3 , Заявниця здійснює його пошуки та не втрачає надію відшукати свого чоловіка, ОСОБА_3 .
Розуміючи, що самостійні пошуки зниклого безвісті чоловіка не дають бажаних результатів, Заявниця звернулася за допомогою до організації АдвокатиЗСУ. Окрім допомоги в організації пошуку ОСОБА_3 , адвокат надав роз`яснення ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою про виплату їй грошового забезпечення зниклого безвісті ОСОБА_3 на підставі Постанови КМУ № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 30.11.2016 р.
22.10.2024 р. ОСОБА_1 звернулася із відповідною заявою до командира в/ч НОМЕР_1 .
14.11.2024 р. командиром в/ч НОМЕР_1 було надано ОСОБА_1 відповідь № 6799, відповідно до якої їй було відмовлено у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісті солдата ОСОБА_3 з тих підстав, що вона не була офіційно оформлена як дружина ОСОБА_3 та повідомлено ОСОБА_1 щодо можливості звернення до суду для отримання окремого правового рішення по суті її заяви та в подальшому повторно звернутися до військової частини.
15 вересня 2025 року Заінтересована особа ОСОБА_2 надав пояснення, в яких підтвердив обставини та факти, викладені у поданій заяві та просив заяву ОСОБА_1 задовольнити та встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_3 та жінки ОСОБА_1 .

II.Процесуальні дії і рішення суду

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до п. 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 за № 1518-IV (у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) заяву передано судді, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Ухвалою судді від 21.07.2025 заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано заявниці строк для усунення недоліків.
29.07.2025 р. представником заявника ОСОБА_1 , адвокатом Сініцина О.П. скеровано до суду заяву про усунення недоліків.
Ухвалою судді від 05.08.2025 року відкрито окреме провадження у справі.
Витребувано з Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 11, E-mail: dracs_kiev2013@ukr.net, інформацію про те, чи перебувала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 в зареєстрованому шлюбі в період з 01.01.2016 р. по 27.12.2023 р. та інформацію про те, чи перебував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_4 , який зник безвісті 26.12.2023 р., в зареєстрованому шлюбі в період з 01.01.2016 р. по 27.12.2023 р.
09.02.2026 представником заявника ОСОБА_1 , адвокатом Сініциною Оксаною Петрівною подано заяву про розгляд справи без участі сторін. У заяві адвокат підтримав вимоги заяви про встановлення факту та просив таку заяву задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи здійснити за відсутності сторін.
Заінтересовані особи та заявниця у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та дату засідання належним чином.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю заінтересованих осіб, заявника у справі.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2001 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісним створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, докази подані заявником разом з заявою та пояснення заінтересованої особи ОСОБА_2 , перебування ОСОБА_3 у статусі особи зниклої безвісти, що об`єктивно унеможливлює з`явитися у судове засідання, приходить до висновку про можливість ухвалення у справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені судом, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

III.Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 16 вересня 2016 року розпочали проживати разом, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах.
Заявницею надані в якості доказів ведення спільного господарства, спільного побуту, бюджету та витрат, проведення ремонтних роботи в квартирі, в якій проживали, спільні покупки товарів першої необхідності, продуктів харчування в магазинах та на ринках, спільного відпочинку, фотографії, якими зафіксовані факти наявності спільного побуту, листування (долучені до матеріалів справи разом із поданою заявою та завірені кваліфікованим електронним підписом представника заявниці).
Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та дружини підтверджується, зокрема, Актом про спільне проживання від 23.04.2025 р., затверджений майстром техдільниці та головним інженером ПП «Український центр управління нерухомістю», в якому стверджується, що за адресою:  АДРЕСА_1 , не зареєстрована, але проживає з 16.09.2016 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також за вказаною адресою зареєстрований та проживає з 08.10.1985 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 16.09.2016 р. проживає однією сім`єю та веде спільне господарство з ОСОБА_1 .
Даний факт підтверджується показами мешканців будинку АДРЕСА_2 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
24.02.2022 року відбулося російське вторгнення в Україну - відкритий воєнний напад росії на Україну. Крім того, 24.02.2022 року Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», було запроваджено в Україні воєнний стан та оголошено мобілізацію.
ОСОБА_3 з початком повномасштабного вторгнення добровільно став на захист Батьківщини, Наказом командира в/ч НОМЕР_1 був зарахований на посаду кулеметника відділення снайперів, військове звання - солдат. 
Приймаючи участь у виконанні бойових завдань підчас захисту України від збройної агресії російської федерації, 24.02.2023 р. отримав посвідчення НОМЕР_2 , копія якого долучена до заяви.
З початком призову ОСОБА_3 до лав ЗСУ, ОСОБА_1 постійно була на зв`язку із ОСОБА_3 , приймала участь у зборі коштів, необхідних для забезпечення ОСОБА_3 та його бойового підрозділу товарами першої необхідності, що підтверджується листуванням між ними, долученими до матеріалів справи разом із поданою заявою та завіреним кваліфікованим електронним підписом представника заявниці.
У березні 2022 р. ОСОБА_3 у переписці із ОСОБА_7 . Повідомив останню, що склав на її ім`я документ, який вона має забрати у довіреної особи, на той випадок, якщо з ним щось трапиться. Цей документ, копія якого долучена до матеріалів справи, є заповітом (особистим розпорядженням) ОСОБА_3 від 26.02.2022 р., згідно якого все рухоме та нерухоме майно, що йому належить, останній заповідав ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 завжди підтримував та піклувався про  ОСОБА_1 . Крім того, останній завжди намагався покращити матеріальну можливість Заявниці у забезпеченні її повсякденних потреб, а також сплати комунальні послуги, купувати продукти харчування, допомагав у процесі лікування батька Заявниці, який переніс інфаркт наприкінці 2023 р. та ін. 
На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи долучені квитанції АТ КБ «ПриватБанк», з яких вбачається, що з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_3 систематично перераховувались грошові кошти на рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 , якими вона користувалася, а також особисте листування ОСОБА_3 із Заявницею, з яких вбачається, що учасники діалогу обмінювалися інформацією у процесі ведення побуту, під час проходження служби ОСОБА_3 , а також фотографії з яких вбачається, що між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , склалися відносини притаманні подружжю.
З 26.12.2023 р. ОСОБА_3 перестав виходити на зв`язок.
30.12.2023 р. Заявниця, ОСОБА_1 , отримала від командира в/ч НОМЕР_1 сповіщення № 109, копія якого долучена до матеріалів справи, у якому зазначалося, що солдат ОСОБА_3 , кулеметник відділення снайперів в/ч НОМЕР_1 , будучи відданим Військовій присязі на вірність Українському народу, виконуючи бойове завдання підчас захисту України від збройної агресії російської федерації 26.12.2023 р. зник безвісті в районі н/п Куп`янськ Харківської області. Контактна особа, згідно демографічних даних, зазначена ОСОБА_8 (цивільна дружина) тел. НОМЕР_5 . Тобто, ОСОБА_3 вважав ОСОБА_1 своєю дружиною.
31.12.2023 р. по факту зникнення безвісті ОСОБА_3 були внесені дані до ЄРДР, на підтвердження чого суду нада копія витягу віз ЄРДР від 31.12.2023 р..
З моменту зникнення безвісті ОСОБА_3 , Заявниця здійснює його пошуки та не втрачає надію відшукати свого чоловіка, ОСОБА_3 .
Розуміючи, що самостійні пошуки зниклого безвісті чоловіка не дають бажаних результатів, Заявниця звернулася за допомогою до організації АдвокатиЗСУ. Окрім допомоги в організації пошуку ОСОБА_3 , адвокат надав роз`яснення ОСОБА_1 , що вона має право звернутися до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою про виплату їй грошового забезпечення зниклого безвісті ОСОБА_3 на підставі Постанови КМУ № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 30.11.2016 р.
22.10.2024 р. ОСОБА_1 звернулася із відповідною заявою до командира в/ч НОМЕР_1 , копія якої додана до заяви.
14.11.2024 р. командиром в/ч НОМЕР_1 було надано ОСОБА_1 відповідь № 6799, копія якої міститься в матеріалах справи, відповідно до якої їй було відмовлено у виплаті грошового забезпечення зниклого безвісті солдата ОСОБА_3 з тих підстав, що вона не була офіційно оформлена як дружина ОСОБА_3 та повідомлено ОСОБА_1 щодо можливості звернення до суду для отримання окремого правового рішення по суті її заяви та в подальшому повторно звернутися до військової частини.
Заявниця посилається у заяві на той факт, що єдиним ефективним способом захисту її прав, який допоможе їй розширити коло своїх прав щодо пошуку ОСОБА_3 та отримання грошового забезпечення зниклого безвісті чоловіка відповідно до Постанови КМУ № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 30.11.2016 р., є встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.
До заяви також долучено копію повноважень адвоката Сініциної Оксана Петрівни (копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР 21/3078 від 29.11.2022, копія ордеру на надання правничої допомоги серії АО 1173982).

IV.Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
З матеріалів справи не вбачається на етапі розгляду заяви про становлення зазначеного юридичного факту, що існує спід про право між заявником та заінтересованими особами.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до роз`яснень Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи немайнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю, а саме: спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.
Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 18.07.2018 у справі №544/1274/16-ц та в постанові від 12.02.2020 у справі № 207/3371/17.
У Віснику Верховного Суду України №8 (144) за 2012 р., викладені правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).
Також Верховний Суд України зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні відносини свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків , листи ділового та особистого характеру, тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи виселення, доходи, про спільне придбання майна, як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписки, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки з житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
У відповідності до вищевказаних вимог, заявницею на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із заінтересованою особою надано низку доказів, які в повному обсязі підтверджують зазначені обставини.
Факт спільного проживання однією сім`єю, як подружжя без реєстрації шлюбу, знайшли своє підтвердження у заяві до суду та доказах, долучених до неї, поясненнях заінтересованої особи.
Надані докази підтверджують спільну участь, тривалу та повну довіру між заявницею та ОСОБА_3 , у формуванні та використанні сімейного бюджету. Всі зазначені факти, як кожен окремо та і в їх сукупності, які підтверджуються належними доказами, свідчать про те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існували взаємні права та обов`язки, які притаманні подружжю.
Звертаючись до суду з заявою про становлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заявник зазначає, що встановлення такого факту необхідно для листування та сповіщення про перебування у статусі «безвісти зниклого» та інших дії, пов`язаних з такими обставинами, які здійснюються сім`єю чи близькими родичами, що передбачено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12.07.2018 № 2505-VIII, Інструкцією обліку особового складу Збройних Сил України, яку затверджено Наказом Міністерства оборони України № 333 від 26.05.2014 та Постановою КМУ № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» від 30.11.2016 р.
В постанові від 17.10.2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Окрім того, в своїй постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу у справі, а також достовірність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підтверджено той факт, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю з 16 вересня 2016 року однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а тому заява підлягає задоволенню.

V.Розподіл судових витрат

У заяві про встановлення факту заявниця не заявила, заяву про інші судові витрати заявниця у встановленому Цивільним процесуальним кодексом України порядку також не зробила до стягнення із заінтересованих осіб суму судового збору, а відтак, на користь заявниці судовий збір або інші судові витрати стягненню не підлягає.
На підставі вище наведеного, керуючись вимогами ст.ст. 3, 21, 36, 74 СК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 353 ЦПК України, суд-

Ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНКОПП НОМЕР_7 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу - задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) та жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), які проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 16 вересня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до дня зникнення безвісті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 17.02.2026 року.

Суддя          А.В. Янченко