КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 758/2940/25
провадження номер № 22-ц/824/1407/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року у складі судді Якимець О.І., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 24 грудня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»), правонаступником якого є ТОВ «ФК «ЕЙС», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №581795748, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, передбачених умовами кредитного договору. Проте відповідачка умови кредитного договору не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 31 905 грн 58 коп. 
З урахуванням наведеного, ТОВ «ФК «ЕЙС» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №581795748 від 24 грудня 2021 року у розмірі 31 905 грн 58 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року позов ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №581795748 від 24 грудня 2021 року у розмірі 31 905 грн 58 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн 00 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЕЙС» відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «ФК «ЕЙС» не доведено видачу коштів відповідачці первісним кредитором. Надана позивачем електронна копія тексту без електронних підписів відповідачки та первісного кредитора, підписана виключно самим представником позивача, не відповідає вимогам законодавства, не містить реквізитів електронного документа і є недопустимим доказом. Умови кредитування не погоджені у письмовій формі та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Зазначає, що позивачем не доведено розмір заявленої заборгованості, яка не відповідає умовам наданих копій, чинному законодавству України та правовим висновкам Верховного Суду про заборону нараховувати відсотки поза межами строку кредитування, за підвищеною відсотковою ставкою, в період карантину і з порушенням принципів добросовісності та справедливості.
Вказує, що позивач не міг набути право вимоги, якого не існувало на дату факторингу, по ланцюгу кредиторів. Докази фактичної оплати факторингу також не надані.
Також зазначає, що представник позивача не є незалежним, а є засновником та бенефіціарним власником одного з кредиторів по ланцюгу - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»), бухгалтером якого є одночасно і бухгалтер ТОВ «ФК «ЕЙС» Хлопкова М.С. Заявлені позивачем витрати за правничу допомогу не відповідають критеріям фактичності, неминучості та необхідності встановленим Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), стосуються основної статутної господарської діяльності позивача. Існує пряма заборона закону покладання таких витрат на споживачів кредитних послуг.
Наголошує на тому, що тягар доведення власних позовних вимог позивачем у даній справі не виконаний, докази на їх підтвердження у справі відсутні, просте суд першої інстанції вважав їх встановленими, відтворивши доводи позивача в мотивувальній частині рішення без безпосереднього аналізу доказів, надавши повну перевагу позивачу та не надавши оцінку запереченням відповідачки.
ТОВ «ФК «ЕЙС» подало додаткові письмові пояснення від 07 серпня 2025 року та від 28 січня 2026 року, в яких просить в апеляційній скарзі відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Вказує, що кредитний договір №581795748 від 24 грудня 2021 року підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV983SQ, який направлено позичальнику 24 грудня 2021 року о 12:00:31 на номер мобільного телефону вказаний нею у заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_3; одноразовий персональний ідентифікатор введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 24 грудня 2021 року о 12:07:37, після чого відповідачка натиснула кнопку «Відправити/Підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Зазначає, що відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання та платіжним дорученням ініціювало переказ коштів в загальній сумі 13 500 грн 00 коп. на картковий рахунок відповідачки. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжне доручення №decbc490-ec10-4202-9a54-c1fb01fd240a від 24 грудня 2021 року з відміткою товариства. Оскільки у суду першої інстанції було достатньо доказів для повного та всебічного вирішення спору, то суд не задовольнив клопотання про витребування доказів, а тому вважає, що надані позивачем докази являються достатніми для розгляду справи. Також вказує, що складені розрахунки заборгованості не суперечать один одному та узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, зокрема із витягами реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, реєстру прав вимоги №1 від 27 травня 2024 року до договору факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року. Наголошує, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеними договорами, позивач не здійснив жодних додаткових нарахувань і не застосував жодних штрафних санкцій до боржника.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 31 905 грн 58 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені позивачем у додаткових поясненнях, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №581795748 у формі електронного документа, створеним та збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (далі - Кредитний договір).
Відповідно до п.1.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії на суму 13 500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Згідно з п.1.3 кредитного договору, кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 13 500 грн 00 коп. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 08 січня 2022 року.
Відповідно до п.1.7 кредитного договору, кредитна лінія надається строком на 15 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 08 січня 2022 року.
Згідно з п.1.8 кредитного договору, сторони погодили, що встановлений в п.1.7 договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
Відповідно до п.1.9 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку:
п.п.1.9.1 виключно на період строку визначеного в п.1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 193,45 процентів річних, що становить 0,53 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним;
п.п.1.9.2 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п.1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 1,87 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті;
п.п.1.9.3 якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст.212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.8. цього договору.
Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 2,10 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору.
Згідно з п.1.12 крекдитного договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах:
п.п.1.12.1 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду;
п.п.1.12.2 з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Відповідно до п.4.2 кредитного договору, строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.7. договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п.1.8. та п.1.12.1. договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання.
Згідно з копією заявки на отримання грошових коштів в кредит від 24 грудня 2021 року ОСОБА_1 зазначила свої персональні дані з номером карти (а.с.56, т.1).
Відповідно до довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стверджується, що заявку на отримання кредиту відповідачко подано 24 грудня 2021 року об 11:53 год, цього ж дня договір відправлено позичальнику, акцепт оферти позичальника (підписання договору одноразовим ідентифікатором MNV983SQ та перераховано грошові кошти позичальнику 24 грудня 2021 року о 12:07 год, а також зазначено паспортні дані і номер телефону позичальника (а.с.57, т.1).
Платіжним дорученням від 24 грудня 2021 року підтверджується переказ коштів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» через банк платника АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_1 згідно з договором №581795748 від 24 грудня 2021 року для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 в сумі 13 500 грн 00 коп.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме, надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.
Також судом першої інстанції встановлено, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (далі - Договір факторингу).
28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року, а інші умови договору залишились без змін.
31 грудня 2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою продовжено строк договору до 31 грудня 2021 року. У цій додатковій угоді викладено у новій редакції договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, проте його дата укладення залишена 28 листопада 2018 року та №28/1118-01.
31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, згідно з якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року, а інші умови договору залишилися без змін відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.
31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, згідно з якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2023 року, а інші умови договору залишилися без змін відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.
31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, згідно з якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року.
Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п.1.3 договору, під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.
Пунктом 4.1 договору встановлено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього договору.
Відповідно до реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки за кредитним договором №581795748 від 24 грудня 2021 року у розмірі 31 862 грн 38 коп., яка складається із: суми заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 13 499 грн 25 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 18 363 грн 13 коп. (а.с.89-90, т.1).
Згідно з довідкою №581795748/ФК від 02 грудня 2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтвердило, що 05 травня 2022 року було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором №581795748 від 24 грудня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» згідно з укладеним договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01.
Згідно з п.1.3 договору факторингу, право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 27 травня 2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №581795748 від 24 грудня 2021 року у розмірі 31 905 грн 58 коп., яка складається із: 13 499 грн 25 коп. - сума заборгованості за основним боргом (тілом кредиту); 18 406 грн 33 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.17, т.1).
26 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №26/12/Е від 26 грудня 2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №581795748 від 24 грудня 2021 року на загальну суму 31 905 грн 58 коп., яка складається із: 13 499 грн 25 коп. - сума заборгованості за основним боргом (тілом кредиту); 18 406 грн 33 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.24-25, т.1).
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» не здійснювали нарахувань за кредитним договором №581795748 від 24 грудня 2021 року.
Таким чином суд першої інстанції виснував, що загальна сума заборгованості за кредитним договором №581795748 від 24 грудня 2021 року, яку просить стягнути позивач, становить у розмірі 31 905 грн 58 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 13 499 грн 25 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 18 406 грн 33 коп.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка взятих на себе зобов`язань у строки передбачені кредитним договором належним чином не виконала, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 905 грн 58 коп.
Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
На обгрунтування позову ТОВ «ФК «ЕЙС» посилалось на те, що первісний кредитор надав кредит відповідачі у розмірі 13 500 грн 00 коп. на умовах договору №581795748 від 24 грудня 2021, а саме шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника.
За приписами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.
У справі встановлено, що ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, який укладався у електронній формі. За принципом презумпції правочину вказаний правочин є дійсним. Відповідачка не надала доказів суду про визнання цього правочину недійсними чи його окремих положень.
ТОВ «ФК «ЕЙС» у позові зазначало, що первісний кредитор за кредитним договором надав відповідачці 13 500 грн 00 коп. шляхом перерахування на її банківський рахунок.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.3 ст.77 ЦПК України).
Положеннями ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» надало: копію договору факторингу №27/0524-01 від 27 травня 2024 року з додатками до нього (а.с.12-18, т.1); копію договору факторингу №26/12/Е від 26 грудня 2024 року з додатками до нього (а.с.19-26, т.1); копію розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.17-28, т.1); копію розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.29, т.1); копію виписки з особового рахунка за кредитним договором №581795748 на ім`я ОСОБА_1 складеного ТОВ «ФК «ЕЙС» (а.с.30, т.1); копію довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №581795748/ФК від 02 грудня 2024 року (а.с.39, т.1); платіжні інструкції на підтвердження оплати фінансування за відступлення права вимоги згідно договору факторингу№26/12/Е від 26 грудня 2024 року (а.с.41, т.1); копію договору кредитної лінії №581795748 від 24 грудня 2021 року (а.с.45-49, т.1); копію правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.50-55, т.1); копія заявки на отримання грошових коштів в кредит від 24 грудня 2021 року (а.с.56, т.1); копію довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.57, т.1); копію порядку дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торгівельною маркою «Moneyveo» (нова редакція) (а.с.58-66, т.1); копію платіжного доручення №decbc490-ec10-4202-9a54-c1fb01fd240a від 24 грудня 2021 року (а.с.67, т.1); копію довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на підтвердження здійснення платіжної операції (а.с.68, т.1); копію договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з додатками (а.с.74-90, т.1).
Верховний Суд у своїй постанові від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19 зазначив, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», як спеціальний закон, визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Відповідно до п.16.1 ст.16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Згідно з п.17.1 ст.17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до ч.ч.19.1, 19.2 ст.19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.
Згідно з ч.22.1 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Колегія суддів вважає, що долучений ТОВ «ФК «ЕЙС» до позовної заяви розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки по суті є калькуляцією, якою кредитор здійснював нарахування щоденних відсотків. Більш того, розрахунок заборгованості не доводить факту перерахування грошових коштів по безготівковим шляхом на банківський рахунок відповідачки.
Також на підтвердження виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» своїх зобов`язань щодо надання коштів на підставі кредитного договору №581795748 від 24 грудня 2021 року, ТОВ «ФК «ЕЙС» надало копію платіжного доручення №decbc490-ec10-4202-9a54-c1fb01fd240a від 24 грудня 2021 року про переказ коштів у розмірі 13 500 грн 00 коп. згідно договору №581795748 від 24 грудня 2021 року ОСОБА_1 , код 2242117622, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 , без ПДВ, безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с.67, т.1).
Разом з тим, копія вказаного платіжного доручення не може вважатися належним доказом надання відповідачці кредиту на підставі договору №581795748 від 24 грудня 2021 року, оскільки надана ТОВ «ФК «ЕЙС» копія платіжного доручення не містить інформації в полях «ДР» «МП» та «Підписи», та часу проведення банком відповідної платіжної операції.
В матеріалах справи відсутні докази, що рахунок, на який згідно вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів - НОМЕР_2, належить саме ОСОБА_1 .
В заявці на отримання грошових коштів в кредит також не зазначено повних реквізитів карткового рахунку ОСОБА_1 (а.с.56, т.1).
Платіжне доручення №decbc490-ec10-4202-9a54-c1fb01fd240a від 24 грудня 2021 року було сформоване та підписане посадовою особою з прикладенням печатки самого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
Колегія суддів враховує, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості та копія платіжного доручення №decbc490-ec10-4202-9a54-c1fb01fd240a від 24 грудня 2021 року не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а тому не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучила клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати, зокрема, у АТ «Сенс Банк» оригінал платіжного доручення №decbc490-ec10-4202-9a54-c1fb01fd240a від 24 грудня 2021 року з відміткою банку про фактичне проведення платежу та виписку по рахунку належному ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з операцією щодо фактичного перерахунку грошових коштів на користь ОСОБА_1 за кредитним договором №581795748 від 24 грудня 2021 року (а.с.82-90, т.2).
Вирішуючи заявлене клопотання колегія суддів враховує письмові заперечення ТОВ «ФК «ЕЙС» на клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, а якому позивач посилається на те, що у клопотанні не зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи які він може спростувати, а також підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа. Також ТОВ «ФК «ЕЙС» посилається на те, що позивач надав всі належні докази на підтвердження позовних вимог, а для спростування позовних вимог відповідачка могла надати виписку з особового рахунку, однак такої вона не надала (а.с.129-131, т.2).
Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).
Суд діє у спосіб, визначений ЦПК України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх (ч.5 ст.81 ЦПК України).
Як зазначалось вище, доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням позиції позивача та принципу розподілу тягаря доказування у спірних правовідносинах, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів слід відмовити.
Таким чином з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФК «ЕЙС» на підтвердження доводів позову в частині виконання зобов`язання первісного кредитора не надало первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували виконання зобов`язання щодо видачі грошових коштів на банківський рахунок відповідачки.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем докази не підтверджують видачу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредиту відповідачці.
Тому посилання ТОВ «ФК «ЕЙС» у додаткових поясненнях на апеляційну скаргу на те, що суду першої інстанції було надано достатньо доказів для повного та всебічного вирішення спору, а надані позивачем докази являються достатніми для розгляду справи, колегія суддів вважає необґрунтованими з наведених вище підстав.
Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, на вказані вище вимоги закону та встановлені обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ФК «ЕЙС» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до положень ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЕЙС» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що за подання та розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 634 грн 60 коп. (а.с.81, т.2).
Оскільки колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в позові, то з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 грн 60 коп.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: