ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року   Справа № 906/1367/25 
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Розізнана І.В. 
без виклику учасників справи 
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Полонської Катерини Василівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 26.12.2026 у справі №906/1367/25 (повний текст складено 31.12.2025)
за позовом Житомирського обласного центру зайнятості
до Фізичної особи - підприємця Полонської Катерини Василівни
про стягнення 49 870,81 грн

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.12.2026 у справі №906/1367/25 позов задоволено.
Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Полонської Катерини Василівни на спеціальний рахунок, відкритий в уповноваженому банку для перерахування коштів у розмірі 49870,81 грн.
Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Полонської Катерини Василівни на користь Житомирського обласного центру зайнятості 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.
Вказане рішення мотивоване тим, що відповідач протягом трирічного строку реалізації проекту за період з 22.08.2022 по 22.08.2025 сплатила податки та збори, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих на умовах цього Порядку, що є меншими, ніж отриманий мікрогрант, та не повернула різницю між сумою мікрогранту та сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників, чим порушила свої зобов`язання на виконання вимог Порядку, тому вказана сума коштів мікрогранту підлягає стягненню з відповідача.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Фізична особа підприємець Полонська Катерина Василівна звернулася до суду поштовим зв`язком із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду - Житомирської області від 26.12.2025 - скасувати, постановивши нове судове рішення, яким позов Житомирського обласного центру зайнятості до ФОП Полонської К.В. про стягнення заборгованості - залишити без задоволення. Проводити всі судові засідання в суді апеляційної інстанції по даній справі за участі представника відповідача: адвоката, Стахова А.О., в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:
- для вирішення даного спору ключове значення має редакція відповідного пункту 20 Порядку станом на дату отримання гранту, тобто станом на 22.08.2022;
- редакція підзаконного НПА на час виникнення правовідносин взагалі не передбачала повернення різниці між сумою отриманого мікрогранту та сплаченими податками, так само і не містила конкретизації, які саме податки, збори та інші обов`язкові платежі (сплачені за працівників чи за себе фізичною особою-підприємцем) підлягають врахуванню. Виключення - у разі невиконання обов`язкової умови мікрогранту, тобто у разі не працевлаштування двох працівників, чого у даній справі не має місце - відповідачем було виконано обов`язкову умову мікрогранту, що в тексті позовної заяви визнається позивачем, а відтак не підлягає додатковому доказуванню. За таких обставин застосування редакції НПА, яка не була чинною на час виникнення правовідносин, є неправомірним та не може покладати негативні наслідки на відповідача у справі;
- жодною Постановою КМУ, якою вносились зміни в Порядок, не було передбачено поширення нової редакції Порядку (змін) на правовідносини, як виникли раніше, до набрання чинності такими змінами;
- у договорі (ані етапом на дату отримання гранту, ані станом на дату його закінчення) не було передбачено обов`язку відповідача повернути різницю між сумою мікрогранту та сплаченими податками, зборами та іншими обов`язковими платежами, окрім як у випадках невиконання обов`язкової умови, тобто працевлаштування працівників, що було виконано відповідачем (підпункт 5 пункту 2 Розділу VI договору в обох редакціях договору) - такий висновок було підтримано судом першої інстанції, однак в маніпулятивній формі перекручено на користь позивача у справі.
03.02.2026 матеріали справи №906/1367/25 надійшли до суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Полонської Катерини Василівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 26.12.2026 у справі №906/1367/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати Північно-західному апеляційному господарському суду належні докази сплати 4542,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
17.02.2026 на адресу суду надійшла заява, до якої долучено докази сплати судового збору.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Полонської Катерини Василівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 26.12.2026 у справі №906/1367/25. Роз`яснено, що розгляд апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Полонської Катерини Василівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 26.12.2026 у справі №906/1367/25 буде здійснюватися без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано учасникам у справі подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
04.03.2026 на адресу суду від Житомирського обласного центру зайнятості надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення Господарського суду Житомирської області від 26.12.205 у справі №906/1367/25 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2022 відповідач звернулася через Єдиний державний вебпортал електронних послуг "Дія" із заявою №745WBN на отримання гранту на власну справу (а.с.13-15). Також, за наданою відповідачем у заяві інформацією, сума запиту гранту становить 250000,00 грн, які відповідач планує витратити на придбання обладнання, необхідного для здійснення господарської діяльності отримувачем.
Згідно з наказом Державного центру зайнятості №31 від 22.07.2022 "Про надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу" надано мікрогранти на створення або розвиток власного бізнесу 424 отримувачам на загальну суму 98233635,00 грн (а.с.8).
У додатку №1 до наказу Державного центру зайнятості №31 від 22.07.2022 наведено список заявників, які отримали позитивне рішення комісії Державного центру зайнятості та набрали найбільшу сукупну кількість балів, у межах наявної граничної суми мікрогрантів, визначеної Мінекономіки, за заявами поданими у період з 01.07.2022 по 10.07.2022 (а.с.16).
Суд встановив, що у цьому списку за порядковим номером 107 значиться заява відповідача №745WBN із сумою виплати гранту 250000,00 грн (а.с.20).
29.07.2022 відповідачем підписано заяву про приєднання до Договору про надання мікрогранту (а.с.12), згідно з якою відповідач наданням цієї заяви приєднується до умов Договору про надання мікрогранту, який оприлюднено на офіційному сайті Державного центру зайнятості в мережі Інтернет, вільний доступ до якого здійснюється за адресою (доменним ім`ям): www.dcz.ua. 
Згідно з випискою Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" по рахунку Фізичної особи - підприємця Полонської Катерини Василівни, 22.08.2022 надійшли кошти мікрогранту у розмірі 250000,00 грн, які були використані відповідачем повністю (а.с.19).
Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2025 на засіданні Комісії Житомирського обласного центру зайнятості з питань опрацювання заяв та бізнес-планів на отримання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу та грантів на створення або розвиток власного бізнесу учасниками бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей, моніторингу та розгляду питань, пов`язаних з виконанням умов договору гранту/мікрогранту (протокол №8), прийнято рішення про повернення різниці між отриманим мікрогрантом та податками і зборами, ЄСВ у сумі 49870,81 грн Фізичною особою - підприємцем Полонською Катериною Василівною, профінансованої 22.08.2022, у зв`язку з досягненням трирічного строку реалізації проекту, відповідно до п.20 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738 (зі змінами), яке затверджено наказом директора Житомирського обласного центру зайнятості №255 від 05.09.2025 (а.с.11).
Матеріалами справи підтверджується те, що позивач звертався до відповідача з претензією від 08.09.2025 №3553/10.01.-25 щодо повернення різниці між сумою мікрогранту і сплаченими податками за працевлаштованих згідно Порядку працівників у розмірі 49870,81 грн у місячний строк з дня отримання цієї претензії (а.с.17-19), яка залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.
Суд встановив, що у формі договору про надання мікрогранту, затвердженої наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969, вказано, що цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України і може бути укладений лише шляхом приєднання отримувача до всіх його умов в цілому шляхом надання АТ "Ощадбанк" заяви про приєднання до умов цього договору в порядку, передбаченому цим договором.
У розділі ІІ "Предмет договору" зазначено, що на виконання цього договору на підставі рішення ДЦЗ про надання мікрогранту, прийнятого до його укладання отримувачу відповідно до Порядку та договорів про взаємодію надається мікрогрант у розмірі та порядку визначених умовами цього договору.
Відповідно до п.1 розділу V цього договору, обов`язковою умовою договору є створення протягом строку дії цього договору робочих місць залежно від розміру мікрогранту відповідно до умов Порядку, кількість яких визначається з урахуванням бізнес-плану та рішення ДЦЗ про надання мікрогранту і зазначається у заяві про приєднання.
Так, згідно з пп.5 п.2 розділу VI. Права та обов`язки сторін договору, отримувач зобов`язується повернути до Уповноваженого банку різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими відповідно до Порядку податками, зборами (обов`язковими платежами), єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невиконання обов`язкової умови.
Пунктом 4 розділу VI. Права та обов`язки сторін визначено, що ДЦЗ має право:
- через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості, а також із залученням відповідних центральних та/або місцевих органів влади (у разі необхідності), здійснювати моніторинг та контроль виконання умов договору (зокрема, шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача) протягом трьох років з дня укладення отримувачем договору або до повного виконання обов`язкової умови договору, визначеної абзацом третім пункту 20 Порядку відповідно до Порядку;
- вимагати від отримувача необхідну інформацію та документи, зокрема стосовно сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та створених робочих місць тощо;
- вимагати повернення коштів мікрогранту та розірвати цей договір у випадках, передбачених його умовами.
Відповідно до п.2, 3 розділу XIII. Порядок укладання договору та внесення змін до нього, договір укладається шляхом приєднання отримувачем до його умов шляхом подання до Уповноваженого банку належним чином заповненої та підписаної отримувачем (його уповноваженим представником) заяви про приєднання (в трьох ідентичних примірниках), яка оформляється у письмовій формі. Договір вважається укладеним з дати проставляння Уповноваженим банком (його представником) відмітки на поданій йому отримувачем заяві про приєднання. Така відмітка проставляється Уповноваженим банком після належної ідентифікації та верифікації отримувача), а також перевірки відповідності її даних бізнес-плану та рішенню ДЦЗ про надання мікрогранту такому отримувачу. Уповноважений банк відмовляє у проставлянні зазначеної відмітки на заяві про приєднання у випадку виявлення невідповідності вказаним документам.
Умови цього договору можуть бути змінені в односторонньому порядку шляхом розміщення ДЦЗ нової редакції договору (у вигляді файлу, на який накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи ДЦЗ) на сайті не пізніше, ніж за 7 днів до дати набрання чинності такими змінами. 
Отримувач зобов`язується регулярно ознайомлюватись з опублікованими на сайті новими редакціями договору. Датою ознайомлення отримувача з оприлюдненою інформацією вважається момент, з якого інформація отримала вигляд доступної для отримувача відповідно до умов цього договору. 
У п.2 розділу XIV. Інші умови вказано, що договір укладено з урахуванням положень Порядку.
У подальшому у форму договору про надання мікрогранту, затверджену наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969 (в редакції наказу Міністерства економіки України від 28.11.2024 №26810), було внесено, зокрема наступні зміни:
- до п.1 розділу V цього договору: "Обов`язковою умовою договору, крім надання мікрогранту отримувачам, визначеним абзацами другим та п`ятим пункту 4 Порядку, є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць у значенні, наведеному в абзаці третьому пункту 20 Порядку, залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 Порядку, та працевлаштування на них осіб не менше як 24 місяці протягом трирічного строку реалізації проекту. У разі призову отримувача на військову службу під час мобілізації або укладання контракту на проходження військової служби, що підтверджується відповідними документами та заявою на ім`я керівника регіонального центру зайнятості, виконання обов`язкової умови договору тимчасово зупиняється та продовжується після демобілізації отримувача.";
- до пп.5 п.2 розділу VI. Права та обов`язки сторін договору: "повернути до Уповноваженого банку на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту, суму отриманого мікрогранту в повному обсязі в разі невиконання обов`язкової умови";
- п.2 розділу XIV. Інші умови викладено у наступній редакції: "Договір укладено з урахуванням положень Порядку. У разі розбіжності між умовами договору та умовами Порядку пріоритетними є умови Порядку."
Відповідно до ч.1,2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Правовідносини між сторонами врегульовані Законом України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" та Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738.
Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" передбачено, що державна підтримка надається суб`єктам малого і середнього підприємництва, які відповідають критеріям, встановленим частиною третьою статті 55 Господарського кодексу України. Державна підтримка передбачає формування програм, в яких визначається механізм цієї підтримки. Програми державної підтримки розробляються та впроваджуються спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва із залученням інших центральних органів виконавчої влади та громадських організацій, що представляють інтереси суб`єктів малого і середнього підприємництва. Державні програми підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України в установленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" державна підтримка суб`єктів малого і середнього підприємництва та об`єктів інфраструктури підтримки малого і середнього підприємництва включає фінансову, інформаційну, консультаційну підтримку, у тому числі підтримку у сфері інновацій, науки і промислового виробництва, підтримку суб`єктів малого і середнього підприємництва, що провадять експортну діяльність, підтримку у сфері підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації управлінських кадрів та кадрів ведення бізнесу.
Частинами 1 - 3 ст. 16 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" визначено, що надання фінансової державної підтримки здійснюється спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва, іншими органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, Українським фондом підтримки підприємництва та іншими загальнодержавними фондами, регіональними та місцевими фондами підтримки підприємництва. Основними видами фінансової державної підтримки є: 1) часткова компенсація відсоткових ставок за кредитами, що надаються на реалізацію проектів суб`єктів малого і середнього підприємництва; 2) часткова компенсація лізингових, факторингових платежів та платежів за користування гарантіями; 3) надання гарантії та поруки за кредитами суб`єктів малого і середнього підприємництва; 4) надання кредитів, у тому числі мікрокредитів, для започаткування і ведення власної справи; 5) надання позик на придбання і впровадження нових технологій; 6) компенсація видатків на розвиток кооперації між суб`єктами малого і середнього підприємництва та великими підприємствами; 7) фінансова підтримка впровадження енергозберігаючих та екологічно чистих технологій; 8) інші види не забороненої законодавством фінансової державної підтримки.
Згідно зі статтями 12 і 16 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 21.06.2022 №738 "Деякі питання надання грантів бізнесу", якою затверджено Порядок надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу.
Пунктом 1 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738 (в редакції станом на дату укладення договору) визначено, що метою надання безповоротної державної допомоги у формі мікрогрантів є сприяння зайнятості населення, створення або розвиток власного бізнесу. Джерелами фінансування надання мікрогрантів отримувачам є кошти: Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - Фонд); державного бюджету, у тому числі кошти, що надходять на рахунок Мінекономіки "Фонд підтримки малого та середнього бізнесу", відкритий у Національному банку, на який зараховуються добровільні внески (благодійні пожертви) від фізичних та юридичних осіб приватного права та/або публічного права в національній та іноземній валюті.
Головним розпорядником бюджетних коштів є Мінекономіки. Розпорядником коштів Фонду є Державний центр зайнятості (п.2 Порядку).
Розмір мікрогранту, який надається одному отримувачу, визначається відповідно до його запиту, але не менше 50000 грн та не перевищує, зокрема, 250000 грн у випадку зобов`язання отримувача створити не менше двох робочих місць після отримання мікрогранту та прийняття на них працівників (п. 4 Порядку).
Надання мікрогрантів здійснюється Мінекономіки через АТ "Ощадбанк" (далі - уповноважений банк) на підставі рішень Державного центру зайнятості, включених до подання про надання мікрогрантів (далі - подання), відповідно до договору про взаємодію між Мінекономіки, уповноваженим банком та Державним центром зайнятості (п. 6 Порядку).
Відповідно до абз.1,2 п. 20 Порядку, для отримання мікрогранту отримувач підписує договір про надання мікрогранту (далі - договір мікрогранту) за формою, встановленою Мінекономіки. У договорі мікрогранту обов`язково зазначаються цілі використання мікрогранту з переліку, визначеного пунктом 5 цього Порядку, умови, невиконання або неналежне виконання яких може призвести до повернення отримувачем отриманих коштів.
Згідно з абз. 4 п. 20 Порядку, у разі невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту отримувач зобов`язаний повернути різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками, зборами (обов`язковими платежами), єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідне рішення приймається регіональним центром зайнятості. Отримувач здійснює повернення зазначеної різниці уповноваженому банку не пізніше останнього робочого дня місяця, у якому спливає трирічний строк реалізації проекту. Уповноважений банк протягом п`яти робочих днів повертає зазначені кошти на рахунок Мінекономіки, відкритий в Казначействі, для подальшого їх перерахування до Державного бюджету України в установленому порядку. Неповернуті отримувачем кошти стягуються з нього відповідно до законодавства.
У подальшому згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1156 від 12.10.2022 "Деякі питання фінансування та підтримки малого та середнього бізнесу" до Порядку внесено зміни та викладено абз. 5 п. 20 Порядку у наступній редакції: "У разі невиконання обов`язкової умови договору мікрогранту отримувач зобов`язаний повернути різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідне рішення приймається регіональним центром зайнятості. Отримувач здійснює повернення зазначеної різниці уповноваженому банку не пізніше останнього робочого дня місяця, у якому спливає трирічний строк реалізації проекту, на рахунок, з якого здійснюється перерахування мікрогранту."
Згідно з абз. 11 п. 20 Порядку (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №540 від 19.05.2023), у разі коли отримувачем протягом трирічного строку реалізації проекту сплачено податки та збори, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих на умовах цього Порядку, у сумі, що є меншою, ніж отриманий мікрогрант, різниця між сумою мікрогранту та сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників повертається отримувачем не пізніше останнього робочого дня місяця, у якому спливає трирічний строк реалізації проекту.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1157 від 07.11.2023 п.20 Порядку доповнено наступними абзацами: "Для цілей цього Порядку: до фактично сплачених податків і зборів належать: податок на прибуток підприємств, екологічний податок, рентна плата, єдиний податок, податок на доходи фізичних осіб, сплачений з доходу, отриманого від провадження господарської діяльності такої фізичної особи, та податок на доходи фізичних осіб, сплачений за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників; до фактично сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування належить єдиний внесок, сплачений за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників."
Згідно з абз.11 п.20 Порядку в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 491 від 26.04.2024: "У разі коли отримувачем протягом трирічного строку реалізації проекту сплачено податки та збори, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих на умовах цього Порядку, у сумі, що є меншою, ніж отриманий мікрогрант, різниця між сумою мікрогранту та сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників або за себе для отримувачів, визначених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, повертається отримувачем не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому закінчується трирічний строк реалізації проекту. Для цілей цього Порядку: до фактично сплачених податків і зборів належать: податок на прибуток підприємств, екологічний податок, рентна плата, єдиний податок, податок на доходи фізичних осіб, сплачений з доходу, отриманого від провадження господарської діяльності такої фізичної особи, та податок на доходи фізичних осіб, сплачений за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників; до фактично сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування належить єдиний внесок, сплачений за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників."
У подальшому в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1043 від 06.09.2024 у абз.11 п.20 Порядку було визначено: "У разі коли отримувачем протягом трирічного строку реалізації проекту сплачено податки та збори, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих на умовах цього Порядку, або за себе для отримувачів, визначених абзацами другим та п`ятим пункту 4 цього Порядку, в сумі, що є меншою, ніж отриманий мікрогрант, різниця між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників або за себе для отримувачів, визначених абзацами другим та п`ятим пункту 4 цього Порядку, повертається отримувачем не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому закінчується трирічний строк реалізації проекту." 
При цьому у абз.2 та 5 п.4 Порядку вказано, що розмір мікрогранту, який надається одному отримувачу, визначається відповідно до його запиту, але не менше 50000 грн та не перевищує: 75000 грн включно у разі зобов`язання отримувача зареєструватися фізичною особою - підприємцем (п.2); максимальний розмір мікрогранту, передбачений абзацом другим цього пункту, для отримувачів віком від 18 до 25 років включно збільшується на 100 відсотків. (п.5). З огляду на те, що відповідач отримала 250000,00 грн мікрогранту, вказана норма стосовно сплати податків за себе, на неї не розповсюджується.
Водночас наступні зміни до абз. 11 п. 20 Порядку щодо врахування податків, сплачених фізичною особою - підприємцем за себе також не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки такі зміни були внесені після закінчення трирічного строку реалізації проекту мікрогранту (після 22.08.2025) згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1401 від 29.10.2025: "У разі коли отримувачем протягом трирічного строку реалізації проекту сплачено податки та збори, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих згідно з цим Порядком, та/або за себе для отримувачів, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку як фізичні особи - підприємці, в сумі, що є меншою, ніж отриманий мікрогрант, різниця між сумою мікрогранту і сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників та/або за себе для отримувачів, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку як фізичні особи - підприємці, повертається отримувачем не пізніше останнього робочого дня наступного місяця, в якому закінчується трирічний строк реалізації проекту. Для цілей цього Порядку: до фактично сплачених податків і зборів належать податок на прибуток підприємств, екологічний податок, рентна плата, єдиний податок, податок на доходи фізичних осіб, сплачений з доходу, отриманого від провадження господарської діяльності такої фізичної особи, військовий збір та податок на доходи фізичних осіб, сплачений за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників; до фактично сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування належить єдиний внесок, сплачений за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників та/або за себе для отримувачів, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку як фізичні особи - підприємці.
Отже, суд першої інстанції доцільно зауважив, що є безпідставними доводи відповідача про те, що останнім сплачено податки за себе та працевлаштованих працівників у більшому розмірі, ніж сума мікрогранту, оскільки до спірних правовідносин підлягає застосуванню абз. 11 п. 20 Порядку в редакції, яка діяла до закінчення трирічного строку реалізації проекту мікрогранту, у даному випадку до 22.08.2025, відповідно до якого враховувались податки, сплачені лише за працевлаштованих працівників. Абзац 11 п.20 Порядку в редакції, яка діяла після закінчення трирічного строку реалізації проекту мікрогранту, згідно з якою передбачено врахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплаченого також і за фізичну особу - підприємця, не може бути застосована. 
Конституційний Суд України вказав, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05.04.2001 № 3-рп/2001).
Водночас суд враховує, що обов`язок отримувача коштів мікгрогранту повернути різницю між сумою мікрогранту та сплаченими податками та зборами, у разі, коли отримувачем протягом трирічного строку реалізації проекту мікрогранту сплачено податки та збори в сумі, що є меншою, ніж отриманий мікрогрант, не можна вважати власне видом юридичної відповідальності (санкції), оскільки такий обов`язок є фактично правовим наслідком невиконання отримувачем вимог Порядку № 738.
Відповідно внесення змін стосовно порядку повернення коштів мікрогранту не можна вважати пом`якшенням відповідальності, а відтак відсутні підстави для застосування положень нормативно-правового акта, що змінив правове регулювання, до правовідносин, які виникли до його прийняття.
У договорі про надання мікрогранту ні у редакції наказу Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969, ні у редакції наказу від 28.11.2024 №26810, не було передбачено обов`язок отримувача мікрогранту повернути різницю між сумою мікрогранту та сплаченими податками, зборами та іншими обов`язковими платежами, окрім як у випадку невиконання обов`язкової умови щодо працевлаштування працівників, яка була виконана відповідачем.
Проте, у редакції договору про надання мікрогранту, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969 (у редакції наказу Міністерства економіки України від 28.11.2024 №26810) (а.с.51-56), що був долучений відповідачем до відзиву на позовну заяву, у п.2 розділу XIV "Інші умови договору" вказано, що у разі розбіжності між умовами договору та умовами Порядку пріоритетними є умови Порядку, що свідчить про те, що відповідач була обізнана з цією умовою договору та повинна була враховувати пріоритетність умов Порядку над умовами договору, а також зобов`язана була регулярно ознайомлюватись з опублікованими на сайті новими редакціями договору. Тому посилання відповідача на те, що на час приєднання до цього договору, у ньому та у Порядку не було умови про повернення різниці між сумою мікрогранту та сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників, є безпідставними, оскільки наслідки неврахування вимог Порядку в результаті власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення несе відповідач.
Тобто, подаючи заявку та приєднуючись до умов Договору, заявник мав бути обізнаний в тому числі з можливістю змін умов Договору та обов`язку знайомитись з такими змінами.
У рішенні від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Отже, у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем щодо отримання мікрогранту виникли до набрання чинності змін до абз.11 п.20 Порядку, які були внесені постановою Кабінету Міністрів України №540 від 19.05.2023, і правовідносини тривали на момент внесення відповідних змін, тому вказані норми на них поширюються.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач виконала обов`язкову умову договору мікрогранту та створила два робочих місця та відповідно до п.20 Порядку сплатила податки за працевлаштованих згідно з Порядком працівників за період з 22.08.2022-22.08.2025 на загальну суму 200129,19 грн, а саме: єдиний податок - 49350,00 грн; єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 87011,29 грн; податок на доходи фізичних осіб - 58319,91 грн; військовий збір - 5447,99 грн. Різниця між сумою мікрогранту та сплаченими податками за працевлаштованих згідно з Порядком працівників становить 49870,81 грн (250000,00 грн - 200129,19 грн).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника належного виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.
За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а за їх відсутності - згідно зі звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, що звичайно ставляться. Виконання, зміна чи припинення договірних зобов`язань можуть бути обумовлені вчиненням або утриманням від вчинення певних дій однією зі сторін чи настанням обставин, визначених договором, у тому числі таких, що залежать від волі сторони.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Отже, судом у цій справі встановлено наступне:
- надходження коштів мікрогранту на рахунок відповідача 22.08.2022, трирічний строк реалізації проекту мікрогранту сплив 22.08.2025;
- відповідач протягом трирічного строку реалізації проекту за період з 22.08.2022 по 22.08.2025 сплатила податки та збори, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працівників, працевлаштованих на умовах цього Порядку, в сумі 200129,19 грн, що є меншою, ніж отриманий мікрогрант - 250000,00 грн та не повернула різницю між сумою мікрогранту та сплаченими податками та зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за працевлаштованих згідно з цим Порядком працівників у розмірі 49870,81 грн, чим порушила свої зобов`язання на виконання вимог Порядку, тому вказана сума коштів мікрогранту підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, позов підлягає задоволенню. 
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Житомирської області від 26.12.2026 у справі №906/1367/25 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Полонської Катерини Василівни - без задоволення.
Судові витрати, в тому числі і на правничу професійну допомогу, апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Полонської Катерини Василівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 26.12.2026 у справі №906/1367/25 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 26.12.2026 у справі №906/1367/25 - без змін.
2. Справу №906/1367/25 повернути до Господарського суду Житомирської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "20" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю. 

Суддя   Крейбух О.Г. 

Суддя   Розізнана І.В.