ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2580/26 Справа № 185/7118/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого – Ткаченко І.Ю., 
суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Binance Holdings Limited, Nest Services Limited, ТОВ «БІ.ЕН. ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕС» про захист прав споживача
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В: 

23 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Binance Holdings Limited, Nest Services Limited , ТОВ «БІ.ЕН. ТЕКНОЛОДЖІ СЕРВІСЕС» про захист прав споживача. Провадження у справі не було відкрито (а.с.1-20).

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року вказану цивільну справу передано на розгляд до Подільського районного суду міста Києва (а.с.201). 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на грубе порушення ЦПК України, просив ухвалу судді першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що це вже друге неправомірне втручання суду в доступ до правосуддя - повторне оскарження через ухвали, винесені без відкриття провадження.
Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон щодо підсудності внутрішньо переміщених осіб (а.с.206-209).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга на ухвалу про передачу справи за підсудністю підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя першої інстанції виходив з того, що за даними Єдиного державного демографічного реєстру, адреса реєстрації позивача: АДРЕСА_1 .
Водночас у Єдиній інформаційній системі соціальної сфери наявна інформація про позивача як внутрішньо переміщеної особи, фактична адреса проживання якого: АДРЕСА_2 .
Згідно отриманих судом відомостей, фактичне місце проживання/перебування позивача як внутрішньо переміщеної особи зареєстроване на території Подільського району міста Києва.
Положеннями частини 5 статті 28 ЦПК України вказано, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою, яка зареєструвала у встановленому законом порядку місце свого проживання, та з огляду на предмет спору, підсудність справи має бути визначена за фактичним місцем проживання позивача, тобто справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Подільського районного суду міста Києва.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Так, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Приписами ч. 1 ст. 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою-четвертою цієї статті.
Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).
Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.
Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).
За загальним правилом частини 2 статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
У той же час, законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема, частина п`ята статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Тлумачення статті 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це підсудність, при якій позивачу надається право за своїм вибором пред`явити позов в один із декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 80 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).
Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (частина 8 статті 187 ЦПК України).
Зі змісту частини 9 статті 187 ЦПК України вбачається, що суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, у випадку, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду.
Якщо суд встановить, що позовна заява подана з порушенням правил територіальної юрисдикції, то він зобов`язаний передати справу на розгляд іншого суду, якому підсудна ця справа.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із даним позовом, ОСОБА_1 обрав підсудність справи за місцем свого проживання, а саме АДРЕСА_1 .
Проте, згідно відповіді з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери наявна інформація про позивача як внутрішньо переміщеної особи, фактична адреса проживання якого: АДРЕСА_2 .
Водночас висновки суду першої інстанції ґрунтуються на актуальній інформації з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери станом на 25.11.2025 року, отриманої судом в порядку, передбаченому ст. 187 ЦПК України.

За правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно зі сталою позицією Верховного Суду, зокрема, сформованою у справах №409/2636/17 від 29.07.2019, №607/5535/22 від 14.08.2024, особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов правильного висновку про передачу матеріалів справи на розгляд до Подільського районного суду міста Києва.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для скасування судового рішення - відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.

Ухвалу судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Судді: