ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 606/2093/25	Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/356/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №606/2093/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чорняк Михайло Петрович, на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 січня 2026 року, постановлену суддею Малярчуком В.В., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Теребовлянської державної нотаріальної контори про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:
у грудні 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Чорняк М.П. звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Теребовлянської державної нотаріальної контори про визнання права власності.
Ухвалою Теребовлянського районного суду від 11.12.2025 позовну заяву представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Чорняка М.П. до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Теребовлянської державної нотаріальної контори про визнання права власності, залишено без руху, надано строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.
Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 січня 2026 року позовну заяву представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Чорняка Михайла Петровича до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Теребовлянської державної нотаріальної контори про визнання права власності визнано неподаною та повернуто представнику позивачки з усіма доданими до неї матеріалами.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чорняк М.П., просить скасувати ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 січня 2026 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначає, що на виконання ухвали суду першої інстанції від 11 грудня 2025 року представником позивачки адвокатом Чорняком М.П. надано документ на підтвердження вартості предмету спору, квитанції про сплату судового збору і додатково обґрунтовано позовні вимоги, в тому числі й щодо правової підстави позову. Незважаючи на це, в ухвалі від 12 січня 2026 року суд дійшов висновку, що позивач не в повній мірі усунула недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду від 11 грудня 2025 року та повернув позовну заяву як таку, що вважається неподаною. 
Окрім того, судом не конкретизовано, які саме недоліки заяви по суті усунуто, а які не усунуто; які саме аргументи заяви про усунення недоліків враховано, а які не враховано та з яких підстав, норм закону; які це має наслідки для вирішення питання про відкриття провадження у справі, тощо. Таким чином, висновок про визнання заяви неподаною та повернення її позивачці вважають є передчасним у даному випадку, без врахування обставин, що мають значення та вимог закону.
Відтак, надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви є порушенням права на справедливий судовий захист.
Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 січня 2026 року позовну заяву представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Чорняка Михайла Петровича до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Теребовлянської державної нотаріальної контори про визнання права власності визнано неподаною та повернуто представнику позивачки з усіма доданими до неї матеріалами.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивачки ОСОБА_1 – адвокатом Чорняком М.П. не у повній мірі усунуто зазначені в ухвалі недоліки, а також доказів протилежного до заяви не додано.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно частини першої, п`ятої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).
Право на судовий захист реалізується особою, зокрема, шляхом подання позовної заяви до суду, вимоги щодо форми та змісту якої встановлені нормами статті 175 ЦПК України.
У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Згідно зі ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Згідно частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Процесуальний наслідок недодержання особою вимог, зокрема, статті 177 ЦПК України при зверненні з позовною заявою передбачений частиною першою статті 185 ЦПК України, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом, зокрема, з ініціативи суду (частина друга статті 127 ЦПК України).
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).
За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.
Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зроблений висновок, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Теребовлянського районного суду від 11.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків – десять днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху (а.с.42-47).
Залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції вказав, що позивачу необхідно: сплатити судовий збір за подання до суду позову майнового характеру, відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з дійсної вартості спірного майна станом на момент подання позову.
Крім цього, у позовній заяві зазначено, що за заявою позивачки ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу.
При цьому, позивачкою та її представником до позовної заяви не додано обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як доказу, який підтверджує позовні вимоги.
Таким чином, лише обґрунтована відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії може стати підставою для звернення до суду з вимогою про визнання права на спадкове майно чи право після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На виконання вимог ухвали суду про залишення без руху, 05 січня 2026 року через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника позивача – адвоката Чорняка М.П. надійшла заява про усунення недоліків, яка була сформована в системі «Електронний суд» 03.01.2026 (а.с.49-54) та позивач надала на підтвердження вартості спірного майна – висновки про вартість майна, квитанції про сплату судового збору виходячи з дійсної вартості спірного майна станом на момент подання позову.
Крім того на підтвердження своїх позовних вимог у заяві вказала, що позовна вимога про визнання права власності за позивачкою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на ? будівлі, контори об`єднань, нежитлову будівлю загальною площею1025,50 метрів квадратних, номер об`єкта в РПНВ 25969596, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та ? будівлі (складу), нежитлова будівля, загальною площею 520,9 метрів квадратних, номер об`єкта в РПНВ 18224373, що знаходиться в АДРЕСА_1 , спрямована на самперед, щоб виключити майно зі спадкової маси, після смерті ОСОБА_7 , що можливо лише через суд, доводячи, що майно належить не одноосібно спадкодавцю, а є спільною сумісною власністю подружжя, яка виключається від спадкування іншими спадкоємцями (відповідачами).
Отже, позовна вимога про визнання права власності заявлена не з тих підстав, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, а саме з тих підстав, що упродовж спільного проживання однією сім`єю Позивачки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з червня 2016 по червень 2022 без реєстрації шлюбу набули спільне нерухоме майно. І саме в цей період за спільні кошти позивачки та покійного ОСОБА_7 було придбано вище вказане не рухоме майно нежитлову будівлю загальною площею1025,50 метрів квадратних, номер об`єкта в РПНВ 25969596, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та ? будівлі (складу), нежитлова будівля, загальною площею 520,9 метрів квадратних, номер об`єкта в РПНВ 18224373, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивач, отримавши копію ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, не ухилилася від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання 03 січня 2026 року (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) нею до суду першої інстанції направлено відповідну заяву та додані документи.
Крім цього, зі змісту заяви вбачається, що вона відповідає вимогам ЦПК України, заявницею зазначено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, до матеріалів справи надано докази, якими, на її думку, ці обставини підтверджуються та їх суть викладена у заяві.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ч.ч. 1-2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на вказане не звернув увагу та дійшов передчасного висновку про повернення заяви позивачеві.
Таким чином, підстав повертати заяву у суду не було, тому не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як роз`яснено у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування судових витрат у апеляційній інстанції, відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті судом першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чорняк Михайло Петрович, задовольнити.
Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 січня 2026 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Головуюча          Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський

О.З. Костів