Провадження № 2/712/2699/26
Справа № 712/2897/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді – ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі – ШЕВЧЕНКО О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» (адреса: м. Черкаси, вул. Максима Залізняка 142) про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів),
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), посилаючись на те, що він являється власником квартири АДРЕСА_2 , що складає 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_3 . Особовий рахунок оформлений на нього. 
Вказує, що сплачує послугу з розподілу природного газу до Черкаської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (ЄДРПОУ – 45314134), проте, у застосунку Приватбанку, двічі надійшла квитанція від АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ ЧЕРКАСИГАЗ» (ЄДРПОУ 03361402). 
Таким чином, Відповідач не надаючи послуги з розподілу газу надсилає квитанції на оплату послуги, яку не надає. Було здійснено наступні проплати за квитанціями: 1.Платіжна інструкція № 0.0.4682378730.1 від 19.12.2025 на суму 52,96 грн (за листопад 2025). 2.Платіжна інструкція № 0.0.4739495029.1 від 02.02.2026 на суму 52,96 грн (за січень 2026). Загальна сума переказу становить 105,92 грн. 
11.02.2026 він звернувся на електронну адресу АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ ЧЕРКАСИГАЗ» з вимогою повернути надмірно сплачену суму у розмірі 105,92 грн на картковий рахунок Ощадбанку. Станом на 01.03.2026 Відповідач кошти не повернув, відповідь не надав.
Просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти за сплату комунальних послуг за листопад 2025 та січень 2026 в сумі 105 грн. 92 коп.
Ухвалою від 09 березня 2026 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
12 березня 2026 року позивачем подано заяву зменшення/збільшення розміру позовних вимог.
25 березня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.
25 березня 2026 року позивачем подано відповідь на відзив.
27 березня 2026 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.
Позивач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зазначив, що після відкриття провадження по справі відповідача повернув 105 грн. 92 коп.
Представник відповідача до судового засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.
У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. 
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_2 , що складає 18/100 частин житлового будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 сплачує за послугу з розподілу природного газу. Особовий рахунок оформлений на позивача.
У листопаді 2025 року та січні 2026 року через мобільний застосунок банку «ПриватБанк» позивачем було отримано рахунки від АТ «Черкасигаз» за послугу з розподілу газу. Довіряючи банківській системі та вважаючи Відповідача легітимним надавачем послуг, позивач здійснив оплату: 19.12.2025 на суму 52,96 грн. 02.02.2026 на суму 52,96 грн. Загалом - 105,92 грн. 
Позивач вказує у своєму позові, що згодом стало відомо, що АТ «Черкасигаз» не мало права надсилати ці квитанції, оскільки фактичним оператором ГРМ у м. Черкаси на той момент уже було ТОВ «Газорозподільні мережі України». Зазначає, що дії Відповідача були свідомо спрямовані на введення його та інших мешканців міста в оману з метою отримання коштів за послуги, які ним фактично не надавалися. Вважає, що відповідно до ст. 1212 ЦК України, ці кошти є безпідставно набутим майном і підлягають поверненню. 
Відповідно до частини першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. 
Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. 
У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що АТ "Черкасигаз" провадить господарську діяльність з розподілу газу в межах території міста Черкаси та Черкаської області (крім м. Умань, Уманського районів Черкаської області) згідно постанови НКРЕКП від 29.06.2017 № 840. На підставі недостовірної інформації наданої ТОВ "Газорозподільні Мережі України", НКРЕКП прийняла постанови від 29.11.2023 № 2224 та від 29.11.2023 № 2226, якими АТ "Черкасигаз" було позбавлено права здійснювати діяльність з розподілу газу. АТ "Черкасигаз" було змушене звернутися до суду за захистом свої прав та охоронюваних законом інтересів. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 року у справі №320/16011/24, яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025 та постановою Верховного суду від 08.07.2025, постанови НКРЕКП від 29.11.2023 № 2224 та від 29.11.2023 № 2226, які блокували діяльність АТ "Черкасигаз" були скасовані. Постанова НКРЕКП від 29.11.2023 № 2224 та Постанова НКРЕКП від 29.11.2023 № 2226, відповідає критеріям, встановленим пунктом 19 частини 1 статті 4 КАС України, а отже є індивідуальними актами. 
Відносини між споживачами природного газу та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Черкасигаз» регулюються зокрема Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494 та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498. Текст Типового договору розміщено на офіційному веб-сайті НКРЕКП www.nerc.gov.ua, офіційному сайті АТ «Черкасигаз» в мережі Інтернет за адресою www.chergas.ck.ua. Цей Договір укладається на невизначений строк, шляхом заявочного приєднання і не потребує двостороннього підписання письмової форми Договору, з урахуванням ст.ст.633,634,641,642 ЦК України, його умови однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону і Кодексу ГРМ. 
Так, позивач, приєднався до умов Договору розподілу природного газу шляхом споживання природного газу, підписанням 11.05.2019 заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), про що надано копію підписаної споживачем ОСОБА_2 заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (Додаток 1 до Типового договору) від 11.05.2019, даний Договір розподілу природного газу на дату надання відзиву є чинний та жодною із сторін не ініційоване його припинення. Відповідно до абзацу 5 пункту 6.6 Договору розподілу природного газу у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня отримання письмової вимоги.
12 лютого 2026 року на адресу Відповідача надійшло звернення Позивача щодо повернення помилково сплачених коштів в розмірі 105,92 грн. 
В порядку черговості 10 березня 2026 року кошти у розмірі 105,92 грн перераховані на картковий рахунок, зазначений у зверненні, що підтверджується квитанцією №606919292144 від 10.03.2026. Зазначений факт також підтверджений позивачем у поданій ним до суду письмовій заяві.
Таким чином, враховуючи те, що відповідачем вказані кошти повернуті позивачу в процесі розгляду справи в суді, позовна вимога про стягнення з відповідача на його користь безпідставно отриманих коштів за сплату комунальних послуг за листопад 2025 та січень 2026 в сумі 105 грн. 92 коп., задоволенню не підлягають.
Також позивач у поданій до суду заяві про збільшення позовних вимог заявив про стягнення з відповідача на його користь завданої моральної шкоди. В обґрунтування моральної шкоди вказав, що незаконні дії Відповідача завдали йому моральної шкоди, яку я оцінює у 52,96 грн. Зазначив, що моральна шкода полягає у наступному: психологічне напруження: Факт «подвійного нарахування» від двох різних компаній за одну послугу створив ситуацію невизначеності. Він відчуває постійне занепокоєння через ризик виникнення боргів та можливого відключення газу, що в умовах зими та воєнного стану є критичним. Душевні страждання ветерана війни: він як людина, що захищала правопорядок, вкрай болісно сприймає зухвале порушення закону з боку великого підприємства-монополіста. Відчуття беззахисності перед свавіллям Відповідача спричиняє йому значний душевний біль. Примусова зміна життєвого устрою: він був змушений витрачати свій час, який міг присвятити родині або лікуванню, на з`ясування причин зникнення коштів, на пошук юридичної допомоги та на підготовку документів до суду. Це позбавило його душевного спокою та звичної життєвої стабільності. Цілеспрямованість дій Відповідача: Відповідач діяв умисно, знаючи про відсутність у нього ліцензійних повноважень на збір коштів у цей період, що підтверджується численними перевірками НКРЕКП та судовими рішеннями. Така поведінка є винною і має бути компенсована.
Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. 
Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до роз`яснень у п.п.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20).
Аналізуючи фактичні обставини і зазначені вище норми законодавства, вважаємо, що в порушення ст. 81 ЦПК України Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності завданої Відповідачем шкоди, протиправність діянь Відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Відповідача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведені факт наявності втрат немайнового характеру, обставин за яких настали вимушені зміни в його житті, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача по справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Керуючись ст.ст. 12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1212 ЦК України, суд –
В И Р І Ш И В:

ОСОБА_3 у задоволенні позову – відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: