ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/3023/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)
судді: Кощеєв І.М., Чередко А.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 (суддя Юзіков С.Г.) у справі № 904/3023/25
за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Буд ЛТД»
про відшкодування збитків
ВСТАНОВИВ:
Позивач просить стягнути з Відповідача збитки спричинені завищенням вартості послуг з поточного ремонту у розмірі 24 465,69 грн та судові витрати, мотивуючи завищеною вартістю послуг з поточного ремонту.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 відмовлено в задоволені позову Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпра (49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, будинок 13, код 08004581) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ БУД ЛТД" (54025, м. Київ, пр. Героїв Сталінграду, будинок 117, код 39716555) про стягнення 24 465,69 грн.
Судові витрати у справі покладено на Позивача.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що наданий Позивачем аудиторський звіт не може бути доказом заподіяння Відповідачем збитків на спірну суму та не є доказом наявності протиправної поведінки Відповідача, як обов`язкової складової відшкодування збитків, Позивачем не доведено порушення Відповідачем умов Договору в частині завищення вартості робіт, розмір яких відповідає договірній ціні та фактично виконаних Відповідачем робіт. Також у зв`язку з тим, що Позивачем не доведено нанесення йому Відповідачем збитків та наявності вини Відповідача, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 11.09.2025; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Дніпро не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 року Відповідача було зобов`язано протягом 15 днів надати відзив, але Відповідачем вимога суду виконана не була. На підставі ч. 9 ст. 165 у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не з`ясувавши позиції Відповідача по справі, фактично прийняв сторону Відповідача, проявив формальний, бланковий підхід при винесенні рішення, чим порушив принцип об`єктивності, неупередженості в судочинстві;
- з метою надання вичерпних пояснень по справі та встановлення всіх обставин по справі, Апелянт подав мотивоване та обґрунтоване клопотання від 17.07.2025 року про залучення 4-го територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, третьою особою, яка не заявляє самостійних позовних вимог. Проте, суд першої інстанції безпідставно відмовив Апелянту у залученні третьої особи. Необхідність залучення третьої особи обґрунтовано тим, що зазначене управління є автором та розпорядником інформації, яка міститься в аудиторському звіті № 520/5/16/аз від 08.10.2024;
- в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказу аудиторському звіту № 520/5/16/аз від 08.10.2024 4-го територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України;
- суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що «Позивач погодився з якістю робіт, їх кількістю, що відповідають, вартості робіт, визначеній в договорі. В матеріалах справи відсутня мотивована відмова Позивача від приймання робіт». Суд в оскаржуваному рішенні зазначає ч. 1 ст. 853 ЦК України, відповідно до якої «Замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них Підрядникові». Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 853 ЦК України якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. З метою негайного повідомлення Відповідачу була направлена Претензія від 28.11.2025 року № 525/6016 з вимогою повернути грошові кошти в сумі 24 465,69 грн. Проте суд не прийняв до уваги цей документ, не застосував до правовідносин ч. 3 ст. 853 ЦК України, що на думку апелянта, призвело до прийняття неправильного рішення;
- відповідно до ст. ст. 224-226 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) в позовній заяві Позивач обґрунтував наявність спричинених збитків, навів джерело виникнення, їх розмір, підтвердив свої вимоги доданими документами. Зазначив про наявність всіх чотирьох складових, необхідних для встановлення наявності збитків, а саме: порушення відповідачем своїх обов`язків перед позивачем; наявності збитків, причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та негативними наслідками, які виявились результатом таких дій (бездіяльності); вини відповідача у настанні негативних наслідків. Більше того, суд зазначає, що Відповідач не надав доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми. Тобто суд розглянув справу не всебічно (однобоко) та неповно, що вплинуло на об`єктивність прийнятого рішення;
- суд першої інстанції невірно встановив момент виявлення Позивачем недоліків та порушень умов Договору підряду, що призвело до ухвалення незаконного рішення по справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2025 матеріали апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро у судовій справі № 904/3023/25 передано на розгляд колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Чередко А.Є.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2025 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали господарської справи № 904/3023/25. Вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, відкладено до надходження матеріалів справи № 904/3023/25 до Центрального апеляційного господарського суду.
15.10.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/3023/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити та докази направлення копії апеляційної скарги із доданими до неї документами відповідачу - надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.
31.10.2025 від скаржника до ЦАГС надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 3633.60 грн, відповідно до платіжної інструкції від 30.10.2025.
Оскільки, апеляційна скарга була подана Квартирно-експлуатаційним відділом міста Дніпро в електронній формі з використанням електронного кабінету, а ТОВ «Еліт Буд ЛТД», як юридична особа, зобов`язана була зареєструвати електронний кабінет, відповідно до ч.6 ст.6 ГПК, але не зробила цього, про що свідчить відповідь № 23253257 про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС скаржник в силу закону, зокрема, абз. 2 ч.7 ст 42 ГПК України є звільненим від обов`язку надсилання копії документів такому учаснику справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/3023/25; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛІТ БУД ЛТД" не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.
Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи.
31.08.2022 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпра (Позивач, Замовник) з ТОВ "ЕЛІТ БУД ЛТД" (Відповідач, Виконавець) уклали Договір № 3108/3 (далі Договір), за п.1.1 якого предметом Договору є: "Послуги з поточного ремонту кабінету №3 (Начальника приймального відділення - УЗД кабінет) будівлі №218 військової частини НОМЕР_1 військового містечка №2 ...". згідно ДК 021: 2015: 45450000-6: Інші завершальні будівельні роботи.
Відповідно до умов Договору:
2.1. Договірна ціна цього Договору складає 223 999,20 грн. (двісті двадцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 20 копійок), в тому числі ПДВ - 37333,20 грн. є твердою та не змінною.
2.2. Розрахунок за виконання послуги проводяться на підставі підписаного акту виконаних робіт (надання послуг). Документи про здійснені послуги та їх вартість складаються і підписуються Виконавцем та передаються Замовнику.
2.3. Оплата за виконання послуги проводиться Замовником в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом десяти календарних днів з для підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг).
3.1. Термін виконання послуги за цим договором визначається наступний:
Виконання у строк до 21.11.2022.
4.1.4. Виконавець зобов`язаний: По закінченню надання послуги Виконавець повинен надати Замовнику для підписання два примірника акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг).
4.2. Виконавець має право: 
4.2.1. Отримувати оплату за надання послуги у відповідності з умовами цього Договору.
4.3. Замовник зобов`язаний:
4.3.1. Своєчасно здійснити оплату надання послуги Виконавця.
4.3.2. Протягом 5 (п`яти) робочих днів після надання послуги підписати акт приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) та один примірник повернути Виконавцю, або в цей же строк надати Виконавцю письмову мотивовану відмову від їх підписання, з зазначенням виявлених дефектів, неякісного виконання послуги. В іншому випадку такий акт вважається погодженим та підписаним.
4.4. Замовник має право:
4.4.1. Здійснювати контроль і нагляд за якістю надання послуги з застосуванням відео (фото) фіксації.
8.1. Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 21.11.2022 року, у зв`язку з воєнним станом, оголошеним Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", який продовжено Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 р. № 133/2022, від 18 квітня 2022 р. № 259/2022, від 17 травня № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, але не довше ніж до 21.11.2022 р. Сторонами взятих на себе зобов`язань.
8.2. Договір може бути розірваний за взаємною згодою Сторін або в односторонньому порядку у випадку невиконання іншою Стороною зобов`язань за цим Договором. Розірвання Договору здійснюється згідно чинного законодавства України.
Договір підписано представниками Сторін та скріплено печатками.
Також сторони погодили договірну ціну, дефектний акт "Послуги з поточного ремонту кабінету № 3 (начальника приймального відділення – УЗД кабінет" будівлі № 218 військової частини військового містечка № 2..., що здійснюється в 2022 році. 
За виконані роботи Позивач сплатив Відповідачеві 223 999,2 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4337 від 23.12.2022 на суму 185 761,20 грн. та № 2131 від 27.09.2022 на суму 38 238,00 грн.
Представниками Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту перевірено діяльність Дніпровського квартирно-експлуатаційного управління щодо ефективності та обґрунтованості управлінських рішень існуючих заходів контролю під час виконання завдань та функцій за призначенням за період з 01.06.2020 по 31.03.2024.
В аудиторському звіті від 08.10.2024 № 520/5/16аз, складеному за наслідками проведення зазначеної перевірки, встановлено, що під час проведення внутрішнього аудиту встановлені порушення фінансово-бюджетної дисципліни, а саме: завищення обсягів та вартості послуг з поточного ремонту військових об`єктів, та після проведення контрольних обмірів обсягу виконаних робіт форми № КБ2, встановлено завищення вартості проведеного ремонту, в тому числі Відповідачем на суму 24 465,69 грн.
28.11.2024 року Позивач надіслав Відповідачеві претензію №525/6016 від 27.11.2024 року з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 24 465,69 грн, сплачені Дніпровським КЕУ на рахунок ТОВ "Еліт Буд ЛТД" за договором № 3108/3 від 03.08.2022.
За даними Позивача, зазначену претензію Відповідач не одержав в поштовій установі.
Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Предметом доказування у даній справі є вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 24 465,69 грн, у зв`язку завищенням вартості наданих послуг з поточного ремонту об`єкта, що підтверджується аудиторським звітом.
Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі статтями 4, 173-175 і частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Частинами 1, 2 статті 875 Цивільного кодексу України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів статей 843, 844 Цивільного кодексу України ціна роботи визначається договором та включає відшкодування витрат підрядника і плату за виконану роботу; кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.
В укладеному між сторонами договорі було погоджено тверду договірну ціну, яка після виконання договору не може бути змінена, що прямо випливає з частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України. При цьому при укладенні договору сторони були вільні у визначенні його умов, зокрема й ціни, та добровільно погодили їх, підписавши договір.
Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами, а обов`язок прийняти виконані роботи та у разі виявлення недоліків негайно заявити про них покладений саме на замовника. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). (частини 1, 2 статті 853 Цивільного кодексу України).
Як вже було вказано вище, 31.08.2022 Сторони уклали Договір № 3108/3, за п. 1.1 якого предметом Договору є: "Послуги з поточного ремонту кабінету №3 (Начальника приймального відділення - УЗД кабінет) будівлі №218 військової частини НОМЕР_1 військового містечка № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ". згідно ДК 021: 2015: 45450000-6: Інші завершальні будівельні роботи.
В оскаржуваному рішенні правильно зазначено, що виконання Відповідачем послуг з поточного ремонту кабінету № 3 (начальника приймального відділення – УЗД кабінету) будівлі № 218 військової частини НОМЕР_1 військового частини НОМЕР_1 військового містечка № 2 ... не заперечується Сторонами та не є предметом розгляду даної справи.
Судом встановлено, що сторони підписали довідку про вартість робіт до Договору та дефектний акт.
Таким чином, Позивач погодився з якістю робіт, їх кількістю, що відповідають вартості робіт, визначеній в Договорі. В матеріалах справи відсутня мотивована відмова Позивача від приймання робіт.
Також судом встановлено, що між сторонами відсутній спір стосовно виконання Позивачем взятих на себе зобов`язань з оплати виконаних робіт за Договором, що підтверджується платіжними дорученнями № 4337 від 23.12.2022 на суму 185 761,20 грн., № 2131 від 27.09.2022 на суму 38 238,00 грн.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що при укладенні Договору сторони були вільні у визначенні умов Договору, на свій розсуд укладали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір, в тому числі і щодо вартості проведення робіт, а Замовник, який своєчасно не заявив про недоліки у виконанні робіт (за наявності таких), не звільнений від обов`язку оплатити роботи, виконані за договором на виконання робіт.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що Сторони виконали свої зобов`язання за Договором без зауважень одна до одної.
Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, необхідних для відновлення порушеного права, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які би він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.
Відповідно до статей 16, 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для відшкодування збитків є порушення зобов`язання, а для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між ними та вини боржника.
Місцевий господарський суд підкреслив, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що обставини, встановлені під час проведення внутрішнього аудиту не можуть впливати на умови договірних відносин між сторонами, а тим більше їх змінювати. Сам по собі аудиторський звіт не може розглядатись як підстава виникнення зобов`язання Відповідача повернути сплачені йому Позивачем кошти, оскільки за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.
Усталеною судовою практикою Верховного Суду визначено, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між ними та вини боржника.
Тому, за недоведеності всіх складових господарського правопорушення, аудиторський звіт не є безумовним і достатнім доказом порушення договірних зобов`язань та не може змінювати умови укладеного і виконаного договору.
Такий підхід узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16 та від 07.12.2021, у справі № 922/3816/19, відповідно до яких акти ревізій та перевірок є носіями доказової інформації, але не мають наперед встановленої сили та не змінюють договірних правовідносин сторін.
З урахуванням вищезазначеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий Позивачем аудиторський звіт не може бути доказом заподіяння Відповідачем збитків на спірну суму та не є доказом наявності протиправної поведінки Відповідача, як обов`язкової складової відшкодування збитків, Позивачем не доведено порушення Відповідачем умов Договору в частині завищення вартості робіт, розмір яких відповідає договірній ціні та фактично виконаних Відповідачем робіт. Також Позивачем не доведено нанесення йому Відповідачем збитків та наявності вини Відповідача, у зв`язку з чим місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 року Відповідача було зобов`язано протягом 15 днів надати відзив, але Відповідачем вимога суду виконана не була та про те, що суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не з`ясувавши позиції Відповідача по справі, фактично прийняв сторону Відповідача, проявив формальний, бланковий підхід при винесенні рішення, чим порушив принцип об`єктивності, неупередженості в судочинстві, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Неподання відзиву є проявом процесуальної поведінки сторони та свідчить про невикористання нею наданих процесуальних прав. Зазначене узгоджується з принципом диспозитивності господарського судочинства, відповідно до якого сторони самостійно визначають обсяг та спосіб реалізації своїх процесуальних прав. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
При цьому, неподання відповідачем відзиву не звільняє позивача від обов`язку довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України), не є підставою для автоматичного задоволення позову, а також не звільняє суд від обов`язку перевірити обґрунтованість позовних вимог на підставі наявних у справі доказів. 
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правомірно розглянув справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів та надав їм оцінку відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України. 
Отже, розгляд справи судом першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи доказів відповідає вимогам процесуального закону та не свідчить про порушення принципів об`єктивності та неупередженості судочинства, у зв`язку з чим наведені доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив Апелянту у залученні третьої особи, апеляційний господарський суд зазначає наступне.
За умовами статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи (ч. 1). У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі (ч. 3). Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі (ч. 4).
Зі змісту цієї статті вбачається, що визначальною умовою для залучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, є імперативна умова - у разі, коли рішення у справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї із сторін. Тобто, коли рішення у справі буде стосуватись конкретної особи, яка не брала участі у справі і вказаним рішенням суду буде вирішено її права або визначить її обов`язки.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 910/7966/21.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17 зазначено, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас, предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати статус співвідповідача у справі, а не третьої особи.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом спору у справі № 904/3023/25 є стягнення збитків, спричинених завищенням вартості послуг з поточного ремонту за Договором №3108/3 від 31.08.2022, укладеного Позивачем та Відповідачем, вказаний Договір стосується прав та обов`язків Позивача та Відповідача.
Судом першої інстанції в ухвалі від 23.07.2025, якою відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні Позивача, слушно зазначено, що Департамент внутрішнього аудиту Міністерства оборони України забезпечує функціонування системи внутрішнього контролю, запобігає незаконному використанню ресурсів та проводить аудит фінансової діяльності. Об`єктом внутрішнього аудиту є Міноборони, структурних підрозділів його апарату, Генерального штабу Збройних Сил України, його структурних підрозділів та інших підконтрольних суб`єктів.
Судова колегія погоджується з місцевим господарським судом, що спір у справі виник виключно на підставі господарських взаємовідносин між Позивачем та Відповідачем, а отже, не доведено, яким чином рішення може вплинути на конкретні права або обов`язки саме Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, оскільки вказана заява не містить жодного посилання на конкретні обставини, які безумовно свідчили б про реальну пов`язаність (вплив) ухваленого рішення у даній справі з правами та обов`язками Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив позивачеві у задоволенні клопотання про залучення Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необхідності залучення органу внутрішнього аудиту як третьої особи, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом розгляду у даній справі є приватноправовий спір між замовником і підрядником щодо виконання договору підряду та наявності підстав для відшкодування збитків, тоді як орган внутрішнього аудиту не є стороною спірних договірних правовідносин, а його права чи обов`язки рішенням у цій справі не зачіпаються. 
Не знайшли свого підтвердження і твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказу аудиторському звіту № 520/5/16/аз від 08.10.2024 4-го територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, оскільки суд першої інстанції оцінив цей документ у сукупності з іншими доказами відповідно до вимог статей 73 79, 86 Господарського процесуального кодексу України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у нього наперед встановленої доказової сили. 
Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що аудиторський звіт внутрішнього аудиту Міноборони є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав, а викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що акт перевірки (аудиту) - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки, виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Акт ревізії (аудиту) не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії (аудиту) є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Місцевий господарський суд правильно виснував, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на виконання сторонами своїх зобов`язань за договором і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.
Такий підхід відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16 та від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19.
В оскаржуваному рішенні правильно зазначено, що встановлені під час проведення контрольних заходів підрозділами аудиту факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним ГПК України (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19 та від 01.12.2022 у справі № 922/2810/21).
Місцевим господарським судом вірно враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16, стосовно того, що акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що обставини, встановлені під час проведення внутрішнього аудиту не можуть впливати на умови договірних відносин між сторонами, а тим більше їх змінювати. Сам по собі аудиторський звіт не може розглядатись як підстава виникнення зобов`язання Відповідача повернути сплачені йому Позивачем кошти, оскільки за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.
Також необґрунтованими колегія суддів визнає й посилання апелянта на те, що суд не прийняв до уваги Претензію від 28.11.2025 року № 525/6016 від позивача до відповідача з вимогою повернути грошові кошти в сумі 24 465,69 грн, а також на те, що суд не застосував до правовідносин ч. 3 ст. 853 ЦК України. 
Апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом, що підписання позивачем довідки про вартість робіт до Договору та дефектного акту свідчить про те, що Позивач погодився з якістю робіт, їх кількістю, що відповідають вартості робіт, визначеній в Договорі. В матеріалах справи відсутня мотивована відмова Позивача від приймання робіт.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за виконані роботи Позивач сплатив Відповідачеві 223 999,2 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4337 від 23.12.2022 на суму 185 761,20 грн. та № 2131 від 27.09.2022 на суму 38 238,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом не доведено наявності саме прихованих недоліків у виконаних роботах, які не могли бути виявлені під час звичайного приймання, а також не надано доказів того, що виявлені аудитом зауваження стосуються фізичних недоліків робіт чи відступів від проектно-кошторисної документації. 
За таких обставин, позивач, прийнявши роботи без застережень, втратив право у подальшому посилатися на недоліки, які могли бути встановлені при прийманні, та не довів моменту і підстав виникнення у нього права вимоги до відповідача.
Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди скаржника з правовою оцінкою доказів та висновками суду першої інстанції, однак не спростовують встановлених обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права.
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанції під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/3023/25 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро - без задоволення. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.
З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/3023/25 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/3023/25 залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Головуючий суддя О.В. Чус
Суддя І.М. Кощеєв
Суддя А.Є. Чередко