ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2026 року
м. Київ
справа № 490/5763/24
провадження № 61-1556св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , Міністерство оборони України,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Родіонова Вікторія Євгенівна, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 січня 2026 року у складі ОСОБА_3 , Базовкіної Т. М., Яворської Ж. М.
Зміст позовних вимог
1. У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , Міністерства оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що з квітня 
2008 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 . Разом з ними проживав її неповнолітній син ОСОБА_5 .
3. Посилалася на те, що вони з ОСОБА_4 проживали в орендованій квартирі АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, розподіляли хатню роботу, проводили разом відпустки на морі, сімейні свята.
4. З початком повномаштабного вторгнення держави-агресора, з ініціативи ОСОБА_6 , вони разом зі своїм сином виїхали до Норвегії.
5. Наприкінці травня 2023 року ОСОБА_4 був призваний до лав ЗСУ.
6.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 загинув під час виконання бойового завдання.
7. З огляду на те, що вона має право на отримання одноразової соціальної допомоги у зв`язку зі смертю свого чоловіка військовослужбовця, з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, зазначений факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.
8. Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з квітня 
2008 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
9. Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
10. Встановлено факт проживання однієї сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01 квітня 2008 року до 
14 червня 2024 року.
11. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані заявницею докази та покази свідків підтверджують, що вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, з 01 квітня 2008 року по день смерті ОСОБА_4 .
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
12. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 січня 2026 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2025 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
13. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо доведеності позивачкою факту спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначено, що факт періодичного проживання, спільного відпочинку без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між 
ОСОБА_1 і ОСОБА_4 склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
Узагальнені доводи касаційної скарги
14. 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат 
Родіонова В. Є., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 січня 2026 року і залишити в силі рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 13 листопада 2025 року.
15. Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції заявниця зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі 
№ 129/1033/13-ц, у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 235/6552/15-к, від 30 травня 2024 року у справі № 229/7156/19, від 18 грудня 2024 року у справі № 757/57816/20-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
16. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не звернув уваги на те, що свідки чітко підтверджували ведення нею з ОСОБА_4 спільного господарства, проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту, а також те, що ОСОБА_4 завжди назвав її своєю дружиною. Крім того, під час зарахування до складу ЗСУ ОСОБА_4 вказував членами своєї сім`ї саме її, як дружину, та її сина, як спільну дитину. Разом з тим, Міністерство оборони України не надало доказів на спростування зазначеного факту.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17. Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2026 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.
18. Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 490/5763/24, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.
19. 12 березня 2026 року матеріали зазначеної вище цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу
20. 19 березня 2026 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Чуб Т. В., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні. 
21. Відзив обґрунтовуваний посиланням на те, що суд апеляційної інстанції правильно вважав, що позивачка не надала суду об`єктивних, беззаперечних доказів, які б свідчали про її проживання її сина з ОСОБА_1 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу.
22. 20 березня 2026 року Міністерство оборони України через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу 
 ОСОБА_1 , зазначаючи, що суд апеляційної інстанції надав обґрунтовану правову оцінку поданим позивачкою доказам на підтвердження факту її спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Касаційна скарга ґрунтується лише на переоцінці встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи і не свідчить про неврахування апеляційним судом положень чинного сімейного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також практики Верховного Суду в аналогічних справах.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23.  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
24. Відповідно до акту про сумісне проживання осіб у квартирі ОСББ «Сяйво-261» від 26 червня 2024 року № 2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживали та вели сумісний побут разом з 2008 року (понад 16 років) за адресою: АДРЕСА_2 , на постійній основі сплачували комунальні послуги.
25. З інформації з повного державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 21 листопада 
2024 року № 00048082015 та № 00050200928, сформованої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що у період з 01 квітня 2008 року до 14 червня 2024 року запису про шлюб ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відділу ДРАЦС у місті Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) не виявлено. Книги державної реєстрації актів про шлюб за 2008-2024 роки по відділу збереглися повністю.
26. Згідно з інформацією з повного державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 21 листопада 
2024 року № 00048082114, сформованої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у період з 01 квітня 2008 року до 14 червня 
2024 року запису про шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відділу ДРАЦС у місті Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) не виявлено. Книги державної реєстрації актів про шлюб за 2008-2024 роки по відділу збереглися повністю.
27. З наданих Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області відповідей від 26 листопада 2024 року № 1088/01-16, від 13 березня 2025 року № 80452020 та від 04 червня 2025 року № 318/01-09 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Першій миколаївській державній нотаріальній конторі не заводилася.
28. Центральним районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки у відповіді від 24 червня 2025 року вказано, що рядовий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був призваний на військову службу під час мобілізації 13 червня 2023 року до в/ч НОМЕР_1 , особова справа за таких обставин не заводилася.
29. Допитані судом свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та 
ОСОБА_16 пояснили суду, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом, як дружина та чоловік, вели спільне господарство, мали спільний побут, проживали як сім`я. Свідок ОСОБА_8 зазначила, що знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з 2015 року, свідок ОСОБА_13 - з 2016 року. Інші свідки зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживають як чоловік та дружина з 2007 - 2008 років.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
30. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
31. Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
32. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
33. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
34. Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
35. Згідно із пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
36. Встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
37. Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.
38. Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України.
39. Факти неюридичного характеру не підлягають встановленню судом як у позовному, так і непозовному провадженні.
40. Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22).
41. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
42. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
43. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
44. Положеннями частини першої статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно,набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
45. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
46. Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
47. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
48. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).
49. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі 
№ 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі 
№ 694/1540/20).
50. Реєстрація місця проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22).
51. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
52. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
53. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
54. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
55. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
56. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
57. Надавши належну правову оцінку поданим позивачкою доказам на підтвердження її проживання разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 
ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з квітня 2008 року по 14 червня 2024 року, суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
58. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що надані позивачкою докази у своїй сукупності є недостатніми для встановлення заявленого факту. Судом апеляційної інстанції, з урахуванням наведених вище принципів оцінки доказів, було обґрунтовано зазначено, що надані ОСОБА_1 акт про сумісне проживання осіб в квартирі ОСББ «Сяйво-261» від 26 червня 
2024 року, спільні світлини з відпочинку, у більшості з яких неможливо встановити дату створення, а також покази свідків, які знайомі з позивачкою у різний час, достовірно не свідчать про спільне ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 господарства, наявності у них спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, протягом більш ніж 16 років.
59. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, з урахуванням балансу вірогідностей, дійшов достатньо обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
60. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав обґрунтовану правову оцінку.
61. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
62. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
63. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі. 
64. Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).
65. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
66. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Родіонова В. Є., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Родіонова Вікторія Євгенівна, залишити без задоволення.
2. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 січня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович