ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20241/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року (суддя О.С. Луніна) у справі № 160/20241/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому просив:
- визнати протиправним, та скасувати рішення від 30.05.2025 року №047050032130 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про відмову в призначенні пенсії позивачу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 19.07.2021 по 30.04.2025 вибірково - 3 роки 3 місяці 21 день;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи за Списком №2 з 25.02.2008 по 25.04.2008, з 25.06.2008 по 24.10.2008. з 28.01.2010 по 30.11.2012, з 01.12.2012 по 20.01.2013 вибірково - 3 роки 4 місяці 25 днів, з 27.08.2018 по 22.09.2020 вибірково - 1 рік 6 місяців 5 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, зарахувати позивачу до страхового стажу роботи періоди з 14.09.1987 по 18.06.1993, та з 19.07.2021 по 30.04.2025 в подвійному розмірі відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, здійснити позивачу взаємне зарахування періодів роботи за Списком №2 з 25.02.2008 по 25.04.2008, з 25.06.2008 по 24.10.2008, з 28.01.2010 по 30.11.2012, з 01.12.2012 по 20.01.2013, з 27.08.2018 по 22.09.2020, за Списком № 1 періоди роботи з 19.07.2021 по 30.04.2025 відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, призначити позивачу з 22.05.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням від 30.05.2025 року № 047050032130 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу протиправно відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу 
роботи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення від 30.05.2025 року №047050032130 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову в призначенні пенсії позивачу;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди його роботи з 14.09.1987 по 18.06.1993;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 31.08.2021р. по 31.08.2021р., з 31.12.2021р. по 31.12.2021р., з 30.01.2022р. по 31.01.2022р., з 24.02.2022р. по 28.02.2022р., з 01.03.2022р. по 31.03.2022р., з 23.04.2022р. по 30.04.2022р., з 24.05.2022р. по 31.05.2022р., з 25.06.2022р. по 30.06.2022р., з 27.07.2022р. по 31.07.2022р., з 24.08.2022р. по 31.08.2022р., з 21.09.2022р. по 30.09.2022р., з 24.10.2022 по 30.04.2025р.;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 25.04.2008р. по 08.12.2008р., з 28.01.2010р. по 23.10.2012р., з 25.12.2012р. по 20.01.2013р., з 02.03.2020р. по 22.09.2020р.;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, яка подана 22.05.2025р., враховуючи висновки суду наведені в даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: п. «а» ст.13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.
Суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме п. «а» ст.13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII.
Щодо неврахування до страхового стажу періоду з 14.09.1987 по 18.06.1993 суд вважав, що наявність певних недоліків щодо заповнення трудової книжки не є підставою вважати, що вказані спірні періоди роботи не підтверджують факту перебування особи на відповідній посаді, до того ж, обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника.
Відтак, суд зазначив, що відповідач протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу період з 14.09.1987 по 18.06.1993.
Суд з`ясував, що трудова книжка та уточнююча довідка від 08.05.2025р. № 2/17-ВЛ-71 підтверджують, що позивач у період з 19.07.2021р. по 30.04.2025р. працював за професією терміст, зайнятий завантаженням і розвантаженням гарячого металу ручним способом що передбачено Списком №1, а отже такий період має бути зараховано позивачу до пільгового стажу.
Суд дослідив, що відповідно до уточнюючої довідки від 08.05.2025р. № 2/17-ВЛ-70, позивач в період з 25.02.2008р. по 25.04.2008 працював за професією майстер стрижньової дільниці, що передбачено Списком №2, з 25.06.2008 по 24.10.2008, з 28.01.2010 по 30.11.2012, з 01.12.2012 по 20.01.2013 займав посаду чистильник металу, виливків, виробів та деталей 3 розряду що передбачено Списком №2.
Відтак, суд вказав, що зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2 підлягають такі періоди роботи позивача: 25.04.2008р. по 08.12.2008р.; з 28.01.2010р. по 23.10.2012р.; з 25.12.2012р. по 20.01.2013р.; з 02.03.2020р. по 22.09.2020р.
Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що спірне рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії є протиправним, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, яка подана 22.05.2025р., враховуючи висновки суду, наведені в рішенні суду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що в сферу дії Закону №1058 повністю передано регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, а отже до спірних правовідносин положення Закону №1788 не застосовуються. Вважає, що у нього був відсутній вибір між більш чи менш сприятливим для позивача законом, адже спірні правовідносини регулює лише один закон, а саме Закон №1058. Звертає увагу, що відсутні підстави для зарахування позивачу до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 23.10.2022 по 30.04.2025, адже посада позивача не атестована. Вказує, що позивачу правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи з 14.09.1987 по 18.06.1993, адже дата видачі дубліката трудової книжки 08.02.2008. Вважає, що спірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії є правомірним, адже у позивача відсутній необхідний пільговий стаж роботи.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач 22.05.2025р. звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.
За результатом розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення від 30.05.2025р. за № 047050032130 про відмову в призначені пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу роботи. Додатково зазначено, що страховий стаж роботи складає 17 років 2 місяці 22 дні, стаж роботи за Списком № 1 складає 1 рік 16 днів, стаж роботи за Списком № 2 складає 1 рік 10 місяців 6 днів. До пільгового стажу роботи за Списком № 1 не враховано періоди роботи з 23.10.2022 по 30.04.2025. До страхового стажу не зараховано період з 14.09.1987 по 18.06.1993 оскільки дата дублікату трудової книжки 08.02.2008.
Вважаючи рішення від 30.05.2025р. за № 047050032130 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом №2148-VIII від 03.10.2017 текст Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Вказана норма застосовується з 01.10.2017.
Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.
Правила наведених норм законів є повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відтак, у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме: положенням пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Стосовно зарахування спірних періодів роботи до пільгового та страхового стажу позивача.
Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначені документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме:
довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;
документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).
Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж передбачено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Відповідно до вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Колегія суддів з`ясувала, що позивачем подана суду передбачена Порядком №637 уточнююча довідка від 08.05.2025р. № 2/17-ВЛ-71, відповідно до якої позивач у період з 19.07.2021р. по 30.04.2025р. працював за професією терміст, зайнятий завантаженням і розвантаженням гарячого металу ручним способом, що передбачено Списком №1.
Крім того, наявні в матеріалах справи індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) містять інформацію про спеціальний стаж позивача за період роботи з 19.07.2021р. по 30.04.2025р. за кодом підстави для обліку спецстажу «ЗП3013А1».
Відтак, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів роботи з 31.08.2021р. по 31.08.2021р., з 31.12.2021р. по 31.12.2021р., з 30.01.2022р. по 31.01.2022р., з 24.02.2022р. по 28.02.2022р., з 01.03.2022р. по 31.03.2022р., з 23.04.2022р. по 30.04.2022р., з 24.05.2022р. по 31.05.2022р., з 25.06.2022р. по 30.06.2022р., з 27.07.2022р. по 31.07.2022р., з 24.08.2022р. по 31.08.2022р., з 21.09.2022р. по 30.09.2022р., з 24.10.2022 р. по 30.04.2025р.
Також, відповідно до уточнюючої довідки від 08.05.2025р. № 2/17-ВЛ-70, позивач в період з 25.02.2008р. по 25.04.2008 працював за професією майстер стрижньової дільниці, що передбачено Списком №2, з 25.06.2008 по 24.10.2008, з 28.01.2010 по 30.11.2012, з 01.12.2012 по 20.01.2013 займав посаду чистильник металу, виливків, виробів та деталей 3 розряду, що передбачено Списком №2. Крім того, за змістом довідки від 08.05.2025р. № 2/17-ВЛ-71 позивач зокрема в період з 03.02.2020 по 22.09.2020 працював за посадою чистильщик металу, відливок, виробів та деталей, що передбачена Списком №2. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні підстави для зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача за Списком №2.
Апеляційним судом встановлено, що за змістом дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач в період з 14.09.1987 по 18.06.1993 працював в чавунно-ливарному цеху інженером-технологом. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що дублікат трудової книжки позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.
Суд апеляційної інстанції враховує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а.
Крім того, частина 3 статті 44 Закону №1058-IV наділяє органи Пенсійного фонду правом вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги, що відповідачем не доведено в установленому порядку вчинення відповідної перевірки відомостей трудової книжки позивача у разі наявності сумнівів в їх достовірності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 14.09.1987 по 18.06.1993 відповідно до дублікату трудової книжки.
За цих обставин, колегія суддів зазначає, що пенсійним органом не здійснено належний розрахунок пільгового та страхового стажу позивача, а отже спірне рішення пенсійного органу від 30.05.2025 року №047050032130 є протиправним та підлягає скасуванню.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі № 160/20241/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.03.2026 

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров