ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 420/15636/23
адміністративне провадження № К/990/32876/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І. В.,
суддів: Білак М. В., Мельник-Томенко Ж. М., 
перевіривши касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року (суддя Левчук О. А.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року (судді: Шевчук О. А., Бойко А. В., Федусик А. Г.) у справі № 420/15636/23 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (далі - Спеціалізована прокуратура), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 05 січня по 31 липня 2016 року надбавки за вислугу від 5 до 10 років у розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, а з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року надбавки за вислугу від 10 до 15 років у розмірі 25% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням згідно з підпунктом 1 пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294) та додатком 29 до Постанови № 1294;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між отриманою надбавкою за вислугу від 5 до 10 років за період з 05 січня по 31 липня 2016 року у розмірі 15 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, а з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року надбавкою за вислугу років від 10 до 15 років у розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1090 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» (далі - Порядок № 1090) та належною надбавкою за вислугу років від 5 до 10 років за період з 05 січня по 31 липня 2016 року у розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, а з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року надбавкою за вислугу років від 10 до 15 років у розмірі 25% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, згідно з підпунктом 1 пунктом 6 Постанови № 1294 та додатком 29 до цієї Постанови;
- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889) за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену Постановою № 889 за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ним з Міністерством оборони України був укладений контракт про проходження військової служби в Збройних силах України (далі - ЗСУ) та в подальшому він був відряджений до Генеральної прокуратури України для призначення на відповідні військові посади. При цьому, перебуваючи в статусі військовослужбовця ЗСУ під час проходження військової служби на військових посадах у органах військової прокуратури мав право на одержання надбавки за вислугу років у період з 05 червня по 31 липня 2016 року в розмірі 20% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, а в період з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року мав право на одержання надбавки за вислугу років в розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням згідно з чинною на той час спеціальною Постановою № 1294. Крім того, вказує, що він мав право на одержання щомісячної додаткової винагороди згідно Постанови № 889. Проте, відповідач відмовив у перерахунку та виплаті таких виплат.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій та їх обґрунтування
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 19 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 05 січня по 31 липня 2016 року надбавки за вислугу від 5 до 10 років у розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, та з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року надбавки за вислугу років від 10 до 15 років у розмірі 25% від посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, згідно підпункту 1 пункту 6 Постанови № 1294 та додатку 29 до Постанови № 1294.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між отриманою надбавкою за вислугу від 5 до 10 років за період з 05 січня по 31 липня 2016 року в розмірі 15% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, та з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року надбавкою за вислугу років від 10 до 15 років у розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, згідно Порядку № 1090 та належною надбавкою за вислугу років від 5 до 10 років за період з 05 січня по 31 липня 2016 року в розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року надбавкою за вислугу років від 10 до 15 років у розмірі 25% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, згідно з підпунктом 1 пунктом 6 Постанови № 1294 та додатком 29 до Постанови № 1294.
Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену Постановою № 889 за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену Постановою № 889 за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
4. Суд першої інстанції указав, що до дня початку роботи Спеціалізованої прокуратури у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил військовослужбовці Військової прокуратури об`єднаних сил у своїй діяльності керуються Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), при цьому, вони проходять військову службу особливого характеру відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для військовослужбовців. Тобто, на військовослужбовців військової прокуратури поширюється законодавчі акти про військову службу, які регулюють порядок призначення, проходження, звільнення з військової служби, у тому числі приписи Постанови № 889.
5. Одеський окружний адміністративний суд зазначив, що оскільки підпунктом 2 пункту 1 Постанови № 889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), тому позивач має право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди у спірний період. У той же час, не визначення розміру вказаної винагороди Міністерством оброни України за наявності у позивача права на отримання щомісячної додаткової винагороди, передбаченого чинним законодавством, свідчить про протиправну бездіяльність вказаного суб`єкта владних повноважень, однак не може бути перешкодою у реалізації військовослужбовцем своїх соціальних права.
6. Одеський окружний адміністративний суд також указав, що військовослужбовцям незалежно від місця проходження служби визначено розмір надбавки за вислугу років у відповідному відсотковому співвідношенні від посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, натомість прокурорам військової прокуратури, які також проходять військову службу відповідно до Закону № 2232-ХІІ відповідачем визначено розмір надбавки за вислугу років у відповідному відсотковому співвідношенні виключно від посадового окладу. Ураховуючи, що частиною четвертою статті 27 Закону № 1697-VІІ встановлено відмінності правового статусу прокурорів військової прокуратури, які проходять військову службу відповідно до Закону № 2232-XII та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу ЗСУ, від інших прокурорів, які не є військовослужбовцями, отже при виплаті та нарахуванні грошового забезпечення прокурорам військової прокуратури та, зокрема, позивачу підлягають застосуванню норми Постанови № 1294, якими врегульовано питання нарахування грошового забезпечення саме військовослужбовцям, оскільки зазначені нормативно-правові акти є спеціальними по відношенню до Порядку № 1090, якою визначено Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам прокуратури.
7. Суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача щодо того, що нарахування та виплата надбавки за вислугу років йому як військовослужбовцю, який проходив службу у Військові прокуратурі Південного регіону України, повинно було здійснюватись у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, є обґрунтованими. Водночас із матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що виплата надбавки за вислугу років позивача з 05 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року здійснювалась відповідно до Порядку № 1090 та без урахування розміру спірної надбавки, яку встановлено Постановою № 1294.
8. За таких підстав, суд дійшов висновку, щодо відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 05 січня по 31 липня 2016 року надбавки за вислугу від 5 до 10 років у розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, та з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року надбавки за вислугу років від 10 до 15 років у розмірі 25% від посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, згідно підпункту 1 пункту 6 Постанови № 1294 та додатку 29 до Постанови № 1294, а також щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену Постановою № 889 за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
9. Залишаючи рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року без змін, П`ятий апеляційний адміністративний суд зазначив, що вірним є висновок суду першої інстанції, що нарахування та виплата надбавки за вислугу років позивачу як військовослужбовцю, який проходив службу у Військові прокуратурі Південного регіону України, повинно було здійснюватись у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
10. Суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку із чим підстав для його скасування не вбачається.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
11. Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, Спеціалізована прокуратура надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначила, що вони ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, із застосуванням судами в оскаржуваних судових рішеннях норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, що призвело до неправильного вирішення справи.
12. На думку скаржника, рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21, від 01 серпня 2023 року у справі № 320/1300/19 у контексті дотримання судами вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів з урахуванням наявних стандартів доказування.
13. Спеціалізована прокуратура вказала, що Постановою № 889 установлена щомісячна додаткова грошова винагорода, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил - з 01 липня 2014 року у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. Однак Постановою № 889 конкретний розмір щомісячної додаткової грошової винагороди або порядок його обрахунку не визначені. Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік (пункти 9 Інструкцій). Водночас розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, Міністерством оборони України ОСОБА_1 не визначався, що підтверджено листом Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 25 вересня 2023 року № 423/6107 (копія якого міститься в матеріалах справи). Отже, нарахування відповідачем ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року за відсутності встановленого йому Міністерством оборони України розміру цієї винагороди є неможливим, що виключає протиправність бездіяльності Спеціалізованої прокуратури з цього питання. Крім того, оскільки на час спірних правовідносин та до відрядження до органів прокуратури позивач не обіймав штатних посад у ЗСУ та, як наслідок, йому щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, за попереднім місцем служби не виплачувалася, відсутні підстави для збереження такої винагороди та її виплати за час проходження військової служби в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, тим більше за рахунок коштів передбачених на утримання органів прокуратури, що безпідставно не враховано судами попередніх інстанцій.
14. На переконання скаржника, розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції у спосіб, у який суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження не відповідає принципам адміністративного судочинства. Суд цієї інстанції не виконав процесуальну вимогу щодо належного повідомлення учасника справи про дату, час та місце розгляду справи, як передумови для розгляду справи по суті.
15. Спеціалізована прокуратура вважає, що безпідставним є висновок суду щодо нібито наявності підстав для встановлення і виплати позивачу за період з 05 січня по 31 липня 2016 року надбавки за вислугу років в розмірі 20 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, а з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року - у розмірі 25 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, згідно підпункту 1 пункту 6 Постанови № 1294 та додатком 29 до неї. Натомість відповідачем правомірно, законно та обґрунтовано надбавка за вислугу років упродовж періоду з 05 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року виплачувалася позивачу відповідно до Порядку № 1090.
16. На підставі викладеного скаржник просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Позиція інших учасників справи
17. У відзиві на касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури ОСОБА_1. зазначив, що висновки щодо застосування частини четвертої статті 83 Закону № 1697-VII у системному взаємозв`язку з Постановою № 889 викладені Верховним Судом у подібній справі № 520/21428/21 (постанова від 31 січня 2023 року). У контексті спірних правовідносин у справі № 640/19556/18 Верховний Суд дійшов висновку, що визначення частиною восьмою статті 81 Закону № 1697-VII (яка набрала чинності з 16 липня 2015 року) складу грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах на підставі цього Закону, тобто з визначенням посадового окладу відповідно до прокурорсько-слідчої посади, не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати виплату складових грошового забезпечення, зокрема, надбавки за вислугу років, відповідно до положень законодавчих актів про військову службу. Верховний Суд резюмував, що на військовослужбовців військової прокуратури поширюються законодавчі акти про військову службу, які регулюють порядок призначення, проходження, звільнення з військової служби, у тому числі приписи Постанови № 889. При цьому правові підстави для відступлення від правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 31 січня 2023 року у справі № 520/21428/21 та постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 640/19556/18, або передачі цієї справи № 420/15636/23 на розгляд палати Касаційного адміністративного суду відповідно до приписів частини першої статті 346 КАС України відсутні.
18. На переконання ОСОБА_1 , додаткова грошова винагорода повинна була входити до складу грошового забезпечення позивача, виплачуватися відповідачем за рахунок коштів, що виділялися з держбюджету Генеральній прокуратурі на утримання підпорядкованих прокуратур. Застосуванню підлягають приписи підпункту 2 пункту 1 Постанови № 889, а не відомчі акти Міністерства оборони України.
19. У зв`язку з викладеним позивач просить у задоволенні касаційної скарги Спеціалізованої прокуратури відмовити повністю.
Рух касаційної скарги
20. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 03 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Спеціалізованої прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі № 420/15636/23 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та витребував із Одеського окружного адміністративного суду матеріали справи № 420/15636/23.
21. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справу № 420/15636/23 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
22. 29 січня 2015 року позивачем з Міністерством України укладено контракт про проходження військової служби у ЗСУ строком на п`ять років та в подальшому він був відряджений до Генеральної прокуратури України для призначення на відповідні військові посади, передбачені Указом Президента України від 22 вересня 2014 року № 737/2014 Про Перелік посад військових прокурорів і слідчих військових прокуратур та граничних військових звань за цими посадами (т. 1 а. с. 80- 82).
23. 31 січня 2020 року наказом Військової прокуратури Південного регіону України № 80к ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 23 січня 2020 року № 26 звільнений з військової служби у запас, з 31 січня 2020 року звільнено з посади заступника начальника відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі управління представництва інтересів держави, протидії корупції у воєнній сфері Військової прокуратури Південного регіону України та з органів прокуратури, виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення (т. 1 а. с. 79).
24. ОСОБА_1 звернувся до Спеціалізованої прокуратури із заявою щодо нарахування та виплати за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 та нарахування та виплати за період 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року різниці між отримуваною надбавкою за вислугу років від посадового окладу та належною надбавкою за вислугу років від посадового окладу, відповідно до Постанови № 1294, на яку надано відповідь та повідомлено про відсутність підстав для проведення нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди та перерахунку надбавки за вислугу років від посадового окладу (т. 1 а. с. 13- 16).
25. Уважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
26. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, і перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
27. Згідно із частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені судом першої чи апеляційної інстанції; вирішувати питання щодо достовірності доказів; надавати перевагу одним доказам над іншими; збирати чи приймати нові докази або додатково перевіряти їх.
28. На підставі частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, якщо необхідно врахувати висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
29. У справі, що розглядається, ОСОБА_1 , який у період з 29 січня 2015 року по 31 січня 2020 року проходив службу, зокрема, у Спеціалізованій прокуратурі, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому за спірні періоди надбавки за вислугу та щомісячної додаткової грошової винагороди, та зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідні виплати.
30. Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу).
31. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із такого.
Щодо аргументів касаційної скарги Спеціалізованої прокуратури в контексті відсутності підстав для встановлення і виплати позивачу за період з 05 січня по 31 липня 2016 року надбавки за вислугу років в розмірі 20 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, а з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року - у розмірі 25 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, згідно підпункту 1 пункту 6 Постанови № 1294 та додатком 29 до неї.
32. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
33. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням військової служби та правовий статус військовослужбовця регулюються, зокрема, нормами Закону № 2232-XII та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, тут і далі - у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
34. Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб сержантського, старшинського і офіцерського складу.
35. Згідно із частиною першою та другою статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
36. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон № 1697-VII (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
37. На підставі частини першої статті 4 Закону № 1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
38. За змістом частини четвертої статті 27 Закону № 1697-VII військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом № 1697-VII і проходять військову службу відповідно до Закону № 2232-XII та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу ЗСУ. Військові звання вищого офіцерського складу військовослужбовцям військової прокуратури присвоюються Президентом України, інші військові звання - відповідно до встановленого законодавством порядку проходження військової служби. Посади військових прокурорів та відповідні їм військові звання включаються в переліки військових посад.
39. Відповідно до частини першої статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
40. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством (частина друга статті 81 Закону № 1697-VII).
41. Згідно із частиною сьомою статті 81 Закону № 1697-VII прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.
42. Частиною дев`ятою статті 81 Закону № 1697-VII визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
43. На військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії (частина четверта статті 83 Закону № 1697-VII).
44. На підставі частин першої та другої статті 89 Закону № 1697-VII фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.
45. Статтею 90 Закону № 1697-VII передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
46. Відповідно до статей 8, 13 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. 
Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
47. За приписами статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
48. Пунктом 26 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набрав чинності з 01 січня 2015 року, установлено, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
49. На підставі пункту 9 «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон № 80-VIII) норми і положення, зокрема, статті 81 Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
50. Аналогічні положення закріплені у пункті 11 «Прикінцеві положення» Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік».
51. Згідно пунктів 1, 2, 6 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - Постанова № 505) затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.
52. У період з 05 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року надбавка за вислугу років, як складова грошового забезпечення для військовослужбовців була передбачена Постановою № 1294.
53. На підставі пункту 1 цієї постанови грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
54. Підпунктом 1 пункту 6 Постанови № 1294 визначено, що надбавку за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу виплачувати в розмірах згідно з додатком 29;
55. Як убачається з додатку 29 до Постанови № 1294 розмір надбавки військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам рядового і начальницького складу за вислугу років: від 5 до 10 років складає 20 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням; від 10 до 15 років - 25 відсотків.
56. За змістом пункту 1 Порядку № 1090 (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм встановлення прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання такої надбавки.
57. Відповідно до пункту 5 Порядку № 1090 службовцям, іншим працівникам органів прокуратури (крім тих, що визначені у пунктах 3 і 4 цього Порядку) щомісячна надбавка за вислугу років обчислюється у відсотках посадового окладу залежно від періоду проходження служби (стажу роботи), до якого зараховується лише час роботи в органах прокуратури.
58. Постановою № 1153 внесено зміни до Порядку № 1090, який визначає механізм встановлення прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання такої надбавки.
59. Так, Порядок № 1090 доповнено пунктом 3-1, згідно з яким військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
60. Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 640/19556/18 проаналізував зміст частини четвертої статті 27, частини четвертої статті 83 Закону № 1697-VII у взаємозв`язку з положеннями статті 2 Закону № 2232-ХІІ, статті 9 Закону № 2011-ХІІ та дійшов висновку, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом № 1697-VII, разом з тим вони проходять військову службу особливого характеру відповідно до Закону № 2232-ХІІ та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
61. Верховний Суд у вказаній постанові погодився із висновками судів попередніх інстанцій, що нарахування та виплата надбавки за вислугу років позивачу як військовослужбовцю, який проходить службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, повинна здійснюватися у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців. Відтак, починаючи з 05 січня 2016 року обчислення надбавки за вислугу років за правилами Порядку № 1090 здійснювалося відповідачем безпідставно.
62. Указаний висновок також підтриманий Верховним Судом у постанові від 19 грудня 2025 року у справі № 420/12942/20 (провадження №№ К/9901/26409/21, К/9901/27308/21), у якій Верховний Суд зазначив, що вірними є і висновки судів попередніх інстанцій про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу різницю між отриманою надбавкою за вислугу років та належною надбавкою за вислугу років, що передбачено Постановою № 1294 згідно додатку 29.
63. Повертаючись до обставин цієї справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає, що нарахування та виплата надбавки за вислугу років ОСОБА_1 як військовослужбовцю, який проходив службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, повинна здійснюватися у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.
64. Як установили суди попередніх інстанцій, що відповідачем не заперечувалось, виплата надбавки за вислугу років позивача з 05 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року здійснювалась Спеціалізованою прокуратурою відповідно до Порядку № 1090 та без урахування розміру спірної надбавки, яку встановлено Постановою № 1294.
65. З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає правильними рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу різницю між отриманою надбавкою за вислугу від 5 до 10 років за період з 05 січня по 31 липня 2016 року в розмірі 15% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, та з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року надбавкою за вислугу років від 10 до 15 років у розмірі 20% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, згідно Порядку № 1090 та належною надбавкою за вислугу років від 5 до 10 років за період з 05 січня по 31 липня 2016 року в розмірі 20 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року надбавкою за вислугу років від 10 до 15 років у розмірі 25% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, згідно з підпунктом 1 пунктом 6 Постанови № 1294 та додатком 29 до Постанови № 1294.
Щодо доводів касаційної скарги Спеціалізованої прокуратури про те, що нарахування відповідачем ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року, за відсутності встановленого йому Міністерством оборони України розміру цієї винагороди є неможливим.
66. Відповідно до пункту 1 Постановою № 889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
6) співробітникам кадрового складу (військовослужбовцям) Служби зовнішньої розвідки - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
67. Згідно з пунктом 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
68. Верховний Суд у постанові від 31 січня 2023 року у справі № 520/21428/21 (провадження №№ К/990/20488/22 К/9901/20858/22) дійшов висновку, що на військовослужбовців військової прокуратури поширюються законодавчі акти про військову службу, які регулюють порядок призначення, проходження, звільнення з військової служби, у тому числі приписи Постанови № 889. 
69. Верховний Суд у вказаній постанові також указав, що зі змісту Постанови № 889 випливає, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. Оскільки підпунктом 2 пункту 1 Постанови № 889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), тому позивач має право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди у спірний період.
70. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає наведений вище висновок у справі № 520/21428/21 застосовним до цієї справи, оскільки ОСОБА_1 29 січня 2015 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, а відтак мав право на одержання щомісячної додаткової винагороди згідно Постанови № 889.
Щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою № 889 саме в розмірі місячного грошового забезпечення.
71. Так, обов`язок визначення розміру щомісячної грошової допомоги законодавством покладено на відповідача та належить до сфери його повноважень.
72. Для цілей розгляду цієї справи під оціночними повноваженнями слід розуміти такі повноваження суб`єкта владних повноважень, за яких нормативне регулювання допускає визначення конкретного показника у встановлених межах або вибір одного з кількох юридично допустимих варіантів рішення з урахуванням передбачених критеріїв.
73. Наявність такого оціночного елемента не означає довільності: відповідні повноваження реалізуються в межах компетенції, мети та критеріїв, визначених нормативними приписами, і підлягають судовому контролю щодо дотримання цих меж та недопущення свавільного застосування. У цьому контексті суд також ураховує, що процесуальне законодавство пов`язує можливість зобов`язання відповідача до прийняття рішення конкретного змісту з наявністю чи відсутністю у нього права діяти на власний розсуд.
74. За обставин цієї справи повноваження відповідача щодо спірної виплати можуть містити обмежений оціночний елемент, який полягає не у вирішенні питання про вчинення чи невчинення дій щодо нарахування, а у первинному визначенні (індивідуалізації) конкретного розміру додаткової винагороди в межах установленої верхньої межі («не більше місячного грошового забезпечення») та з урахуванням нормативно визначених критеріїв. Такий оціночний елемент реалізується шляхом встановлення фактичних даних, що мають значення для нарахування, застосування до них передбачених критеріїв і здійснення первинного розрахунку суми, що підлягає нарахуванню.
75. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважує, що визначення конкретного розміру спірної додаткової винагороди віднесено до компетенції відповідача та здійснюється з урахуванням критеріїв, установлених нормативним регулюванням. За змістом підпункту 2 пункту 1 Постанови № 889 така винагорода виплачується у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, тобто її розмір не є фіксованим і підлягає індивідуальному визначенню.
76. З огляду на обставини цієї справи, за яких відповідач не здійснив нарахування та виплату спірної винагороди й одночасно заперечує право позивача на таку виплату, саме на відповідача покладається обов`язок первинно визначити (обчислити) її розмір і прийняти відповідне рішення про нарахування. За відсутності такого рішення та розрахунку вимога про стягнення винагороди у максимальному розмірі (100%) не дає суду можливості перевірити обґрунтованість заявленої до стягнення суми.
77. За таких умов у цій справі спір щодо розміру виплати набуває предметності після нарахування відповідачем конкретної суми, тоді як за відсутності нарахування предметом судового контролю є правомірність невчинення відповідачем дій щодо нарахування і виплати та, за наявності підстав, обов`язок здійснити відповідне нарахування.
78. Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 спірної винагороди саме у максимальному розмірі (в розмірі місячного грошового забезпечення), оскільки такий розмір підлягає індивідуальному визначенню відповідачем за встановленими критеріями. Відтак передчасними є висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог в цій частині.
79. З огляду на викладене, рішення Одеського окружного адміністративного суду та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду у вказаній частині підлягають скасуванню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
80. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
81. Згідно із частиною першою статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
82. Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення у відповідній частині з неправильним застосуванням норм матеріального права, касаційна скарга Спеціалізованої прокуратури підлягає задоволенню частково із скасуванням судових рішень судів попередніх інстанцій та ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній частині.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону задовольнити частково.
2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року в частині визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо ненарахування та невиплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року - скасувати.
3. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 31 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року.
4. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний
Судді М. В. Білак
Ж. М. Мельник-Томенко