ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 р. 	Справа № 646/12083/16-а	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Основ`янського районного суду міста Харкова від 28.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Серпутько Д.Є., м. Харків, по справі № 646/12083/16-а
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про виконання рішення суду,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.11.2016 року (справа № 646/12083/16-а, провадження № 2-а/646/215/2016) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» протиправними.
Визнано рішення Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова від 14.11.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» незаконним.
Скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова від 14.11.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за вислугою років.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», з 14.11.2016 року, виходячи з розрахунку 90% від місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 01.11.2016 року № 18-1548зп без обмежень її максимального розміру, встановленого діючим законодавством.
Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України у Червонозаводському районі міста Харкова (ідентифікаційний код 22682342, місцезнаходження: м.Харків, вул.Гольдбергівська, 15) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.
09.01.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Основ`янського районного суду м. Харкова в порядку ст. 383 КАС України, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо застосування обмежень до виплати пенсії ОСОБА_1 , у розмірі 81 900 грн.;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню виконання судових рішень: постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.11.2016 року та ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.04.2024 року справа № 646/12083/16;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 , у розмірі 81 900 грн., відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії від 20.06.2023 року № 21-1292вих-23 та здійснювати виплати, з урахуванням перерахунку вказаної пенсії у повному обсязі без обмеження її максимальним розміром застосування обмежувальних (понижуючих) коефіцієнтів, визначених діючим законодавством.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 28.01.2026 року заяву повернуто заявнику.
Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Основ`янського районного суду міста Харкова від 28.01.2026 року та справу направити для продовження розгляду в суд першої інстанції. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що на сьогоднішній день будь-яке виконавче провадження по справі 646/12083/16-а відсутнє. Заявник використав своє право на ініціювання судового розгляду щодо зміни сторони виконавчого провадження без відкриття виконавчого провадження. Крім того, стосовно належного відповідача, позивач зазначає, що судом не взято до уваги, що саме відповідно до ухвали Основ`янського районного суду міста Харкова від 04.04.2024, якою здійснено роз`яснення постанови суду від 18.11.2016 року по адміністративній справі 646/12083/16-а, в описово-мотивувальній частині судового рішення вказано «судом взято до уваги, що з 05.01.2017 Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова та з 06.09.2019 року Індустріальне об`єднане Управління Пенсійного фонду України м.Харкова припинили свою діяльність, а їх правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області».
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, зокрема, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Повернувши заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що заява не відповідає вимогам, закріпленим у ч. 2 ст. 383 КАС України, а саме позивачем передчасно зазначено відповідачем у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оскільки згідно з постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.11.2016 року (справа № 646/12083/16-а, провадження № 2-а/646/215/2016) адміністративний позов пред`явлено до Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова, що є відповідачем у вказаній судовій справі, заміна цієї сторони правонаступником станом на дату розгляду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, на виконання рішення суду, не відбулася. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що всупереч п.п. 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України заявником не зазначено інформацію про день пред`явлення виконавчого документа до виконання та про хід виконавчого провадження.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.
Статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Колегія суддів зауважує, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.
Згідно із частиною четвертою статті 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом в Україні є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ч. 1 статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 статті 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно з ч. 2 статті 383 КАС України визначено, що у такій заяві зазначаються: найменування адміністративного суду, до якого подається заява; ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; номер адміністративної справи; відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження; документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Вказаний перелік не містить виключень та не передбачає альтернативних вимог до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку статті 383 КАС України.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 383 КАС України, заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. . У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
Поряд з тим, визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.
Стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Отже, зі змісту наведеної норми, слід дійти висновку, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.
Тобто, при здійсненні судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 383 КАС України обов`язково підлягають з`ясуванню обставини виконання судового рішення в примусовому порядку. Звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви в порядку статті 383 КАС України.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 807/220/18, від 21 березня 2019 року у справі №805/1458/17, від 08 листопада 2025 у справі №340/222/20, відповідно до змісту яких, повноваження щодо вчинення дій з примусового виконання рішення суду, зокрема і щодо перевірки його виконання, належать насамперед до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є винятковим заходом, до якого позивач може вдатися, коли вичерпає всі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.
Так, матеріалами справи встановлено, що постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.11.2016 року (справа № 646/12083/16-а, провадження № 2-а/646/215/2016) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», з 14.11.2016 року, виходячи з розрахунку 90% від місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 01.11.2016 року № 18-1548зп без обмежень її максимального розміру, встановленого діючим законодавством.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.04.2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.11.2016 по адміністративній справі № 646/12083/16-а та роз`яснено постанову Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2016 року по адміністративній справі №646/12083/16-а таким чином, що при її виконанні Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області слід провести перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 , за вислугу років згідно зі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001року, починаючи з 01.01.2022 року, з розрахунку 90% від розміру заробітної плати, згідно довідки Офісу Генерального прокурора від 20.06.2023 №21-127зп, про розмір заробітної плати, без обмеження граничного (максимального) розміру виплати перерахованої пенсії та без обмеження перерахунку та виплати перерахованої пенсії за вислугу років, передбачених працюючим особам-пенсіонерам за – Законом України "Про прокуратуру".
Головне управління ПФУ в Харківській області на виконання рішення суду було здійснено перерахунок пенсії та починаючи з 01.01.2022 року.
Відповідно до листа Головного управління ПФУ в Харківській області від 04.04.2025 № 9519-8624/К-03/8-2000/25 сума нарахованих коштів за період з 01.01.2022 по 30.09.2024 року склала 712 277,28 грн. Вказана сума буде нарахована в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат (а.с. 8-9).
Крім того, відповідно до листа Головного управління ПФУ в Харківській області від 25.04.2025 № 11749-12065/К-03/8-2000/25, з 01.01.2025 року виплата пенсії проводиться з урахуванням положень ст. 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови КМУ від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» та щомісяця становить 34 633, 20 грн (а.с. 10).
Не погодившись з виплатою пенсії з 01.01.2025 року у зменшеному розмірі, позивач ініціював звернення до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, всупереч п.п. 7, 8 ч. 2 ст. 383 КАС України заявником не зазначено інформацію про день пред`явлення виконавчого документа до виконання та про хід виконавчого провадження.
У своїй апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що на сьогоднішній день будь-яке виконавче провадження по справі 646/12083/16-а відсутнє.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що звернення до суду з заявою в порядку статті 383 КАС України, коли останній не використав можливість виконання рішення суду на підставі Закону України «Про виконавче провадження», є передчасним.
Згідно з абзацом 2 частини п`ятої статті 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. 
Ураховуючи, що подана заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду (в порядку статті 383 КАС України) не містить інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження, тобто не дотримано вимоги, передбачені пунктами 7, 8 частини другої статті 383 КАС України, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інсатнції дотримано норми процесуального права при винесенні ухвали про повернення заяви заявнику.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування спірної ухвали.
При цьому, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Основ`янського районного суду міста Харкова від 28.01.2026 по справі № 646/12083/16-а - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова