Справа № 569/19575/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
з участю секретаря судового засідання Кулікович Д.П.,
представника позивача адвоката Бойчук О.П.,
представника відповідача адвоката Нікольченка Б.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування заборгованості за аліментами, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій сторін.
В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про скасування заборгованості за аліментами, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів звернулася представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , в якій просить суд частково звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 29 січня 2025 року по день набрання рішенням законної сили; звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу № 569/15942/24, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 05.09.2024 року, починаючи з 27.08.2024 року; припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнення аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягнуто на підставі судового наказу № 569/15942/24, виданого Рівненським міським судомРівненської області 05.09.2024 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 10000 гривень, на кожну, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття дітей.
Позовну заяву мотивує тим, що після розірвання шлюбу між сторонами істотно змінилися фактичні обставини, зокрема місце проживання дітей та їх утримання, оскільки молодша донька тривалий час безперервно проживає разом із матір`ю, а старша донька, яка певний період проживала з батьком, з січня 2025 року також повернулася до матері та проживає разом із нею за кордоном, що підтверджено рішенням суду про визначення місця проживання дітей. У зв`язку з цим аліменти фактично витрачаються не на утримання дітей, а їх стягнення на користь відповідача втратило правову підставу, а утворена заборгованість виникла з причин, що мають істотне значення, оскільки позивач фактично самостійно утримує дітей. Крім того, враховуючи зміну сімейного стану сторін та наявність у відповідача достатніх матеріальних можливостей, позивач вважає за необхідне припинити стягнення аліментів з неї, частково звільнити від заборгованості та стягнути аліменти з відповідача на користь матері, з якою проживають діти, у визначеному розмірі.
Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав частково, а саме погоджується із необхідністю припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача, однак лише з моменту звернення до суду з даним позовом, а також визнає обов`язок брати участь в утриманні дітей, проте заперечує проти визначеного позивачем розміру аліментів, вважаючи його завищеним, і просить суд визначити їх у значно меншому розмірі 1600 грн. на утримання старшої доньки та 1300 грн. на утримання молодшої доньки щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, при цьому інші позовні вимоги, зокрема щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами, фактично не визнає. Посилається на те, що позивачка без його згоди вивезла дітей за кордон, чим обмежила його право на спілкування з ними та належну участь у їх вихованні, при цьому належним чином не піклувалася про дітей, що, зі слів відповідача, негативно вплинуло на їх психологічний стан. Зазначає, що у 2024 році діти фактично проживали разом із ним у місті Рівне, перебували на його утриманні, відвідували навчальні та дошкільні заклади, у зв`язку з чим він правомірно звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, який був виданий та не скасований у встановленому законом порядку. Також вказує, що обставини проживання дітей із матір`ю на момент видачі судового наказу не були доведені, а рішення суду про визначення місця проживання дітей ухвалене пізніше не може бути підставою для повного звільнення від заборгованості. Крім того, відповідач заперечує проти визначеного позивачем розміру аліментів, вважаючи його необґрунтовано завищеним, зазначає про свій скрутний матеріальний стан, відсутність стабільних доходів, окрім заробітної плати у розмірі близько 8000 грн, та відсутність доказів його значних доходів чи витрат. У зв`язку з зазначеним просить суд припинити стягнення аліментів з позивача лише з моменту звернення до суду та визначити аліменти, які підлягають стягненню з нього, у значно меншому розмірі.
Позивач у відповіді на відзив вказує на те, що доводи відповідача є необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення виконання обов`язку щодо належного утримання дітей. При цьому звертає увагу суду на часткове визнання позову відповідачем лише в частині припинення стягнення аліментів та визначення їх розміру, тоді як заперечення щодо вимог про звільнення від заборгованості за аліментами фактично не подано, у зв`язку з чим у цій частині справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами. Також зазначає, що твердження відповідача про його скрутне матеріальне становище не підтверджені належними доказами та спростовуються іншими матеріалами справи, зокрема відомостями про його участь у господарських товариствах, здійснення підприємницької діяльності та придбання транспортного засобу, а надані ним пояснення мають суперечливий характер. Крім того, позивач наголошує, що відповідач фактично не бере участі в утриманні дітей, які проживають разом із матір`ю та повністю перебувають на її забезпеченні, у той час як продовжує безпідставно отримувати аліменти, що суперечить інтересам дітей. З урахуванням принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, положень сімейного законодавства та міжнародних актів, вказує, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
У поданих запереченнях відповідач зазначає, що вимоги позивача щодо визначення розміру аліментів у сумі 10000 грн на кожну дитину є необґрунтованими та такими, що не відповідають його реальному матеріальному становищу. Зазначає, що наданими до суду доказами підтверджується, що єдиним стабільним джерелом його доходу є заробітна плата на посаді директора товариства у розмірі близько 8000 грн на місяць, при цьому інші юридичні особи, в яких він значиться керівником або учасником, господарської діяльності не здійснюють та доходу не приносять. Вказує, що після сплати податків його фактичний дохід є ще меншим, а тому стягнення аліментів у заявленому розмірі призведе до порушення принципу справедливості та перевищення встановленого законом граничного розміру відрахувань із заробітної плати. Також звертає увагу суду на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність визначення аліментів саме у такому значному розмірі, оскільки позивачем не надано розрахунку витрат на утримання дітей. Водночас відповідач наголошує, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків та погоджується брати участь в утриманні дітей у межах своїх фінансових можливостей, у зв`язку з чим вважає обґрунтованим визначення аліментів у значно меншому розмірі, який відповідає його доходам.
Від представника позивача надійшла заява, у яких позивач уточнила позовні вимоги, які викладено в наступній редакції: «Частково звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 25 січня 2025 року по день набрання рішенням законної сили; 2. Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу № 569/15942/24, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 05.09.2024 року, починаючи з 08.09.2024 року; 3. Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягнуто на підставі судового наказу № 569/15942/24, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 05.09.2024 року; 4. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 10000 (десять тисяч) гривень, на кожну, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до повноліття дітей.»
Представник відповідача ознайомився із заявою про уточнення позовних вимог, сторона відповідача заперечень на уточнені позовні вимоги не подавала.
ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р.
На виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України 16 вересня 2025 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача. ВідповідачМойсієцьАндрій ОСОБА_9 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 34)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 36-38)
Представник відповідача у своєму відзиві частково визнає позовні вимоги, а саме погоджується із необхідністю припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача, однак лише з моменту звернення до суду з даним позовом, а також визнає обов`язок брати участь в утриманні дітей, проте заперечує проти визначеного позивачем розміру аліментів, вважаючи його завищеним, і просить суд визначити їх у значно меншому розмірі 1600 грн. на утримання старшої доньки та 1300 грн. на утримання молодшої доньки щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 66-96)
Представник позивача у відповіді на відзив просить задовольнити позов у повному обсязі. (а.с. 98-110)
У своїх запереченнях представник відповідача зазначає, що позовні вимоги є частково необґрунтованими, оскільки заявлений розмір аліментів не відповідає реальним доходам відповідача, а обставини щодо звільнення від заборгованості та визначення розміру утримання дітей не підтверджені належними і допустимими доказами. (а.с. 111-121)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою м. Рівне та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою м. Рівне. (а.с. 136-137)
Від представника позивача надійшла заява, у яких вона просить уточнити позовні вимоги.(а.с. 148-149)
Представник відповідача ознайомився із заявою про уточнення позовних вимог, заперечень не має. (а.с. 154-156)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. (а.с. 157-158)
З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов частково підлягає задоволенню з огляду на таке.
ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, докази.
Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 . (а.с. 7-8)
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 жовтня 2024 року у справі № 569/13973/24 шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 9-10) При цьому питання визначення місця проживання дітей під час розгляду зазначеної справи судом не вирішувалося, що зумовило подальше виникнення спору між батьками щодо здійснення батьківських прав та обов`язків.
Суд встановив, що у квітні 2023 року позивачка разом із малолітніми дітьми виїхала до Федеративної Республіки Німеччина з метою забезпечення їх безпеки у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. З цього часу молодша донька - ОСОБА_5 – безперервно проживає разом із матір`ю за кордоном, перебуває на її повному утриманні, відвідує дошкільний навчальний заклад, що підтверджується Довідкою про відвідування Середньої школи громади Бішофсвізен від 28.02.2025 (а.с. 20) та не спростовано сторонами.
Водночас суд встановив, що старша донька сторін - ОСОБА_4 у серпні 2024 року, перебуваючи в Україні, висловила бажання проживати разом із батьком, у зв`язку з чим фактично залишилася проживати з відповідачем у місті Рівне. У період з серпня 2024 року по кінець січня 2025 року дитина проживала з батьком та перебувала на його утриманні, що також підтверджено рішенням суду у іншій цивільній справі та визнавалося сторонами.
27 серпня 2024 року відповідач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з позивачки на утримання обох дітей. На підставі зазначеної заяви 05 вересня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області видано судовий наказ у справі № 569/15942/24, яким постановлено стягувати з позивачки аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів її доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 27 серпня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 12)
Разом з тим суд встановив, що на момент видачі зазначеного судового наказу фактичні обставини проживання дітей були різними: молодша дитина проживала з матір`ю за кордоном, тоді як старша - з батьком в Україні, що свідчить про відсутність єдиної підстави для стягнення аліментів на користь відповідача щодо обох дітей у визначеному розмірі.
Наприкінці січня 2025 року старша донька - ОСОБА_4 – повідомила матір про небажання надалі проживати з батьком та висловила намір повернутися до матері. З метою забезпечення інтересів дитини позивачка прибула в Україну та 21 січня 2025 року разом із донькою звернулася до служби у справах дітей, де дитина надала письмові пояснення щодо свого бажання проживати з матір`ю.
Після цього позивачка вивезла старшу доньку до Федеративної Республіки Німеччина, де остання з 29 січня 2025 року почала навчання у навчальному закладі та фактично проживає разом із матір`ю, перебуваючи на її повному утриманні.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року у справі № 569/4127/25, яке набрало законної сили 12 червня 2025 року, визначено місце проживання обох дітей разом із матір`ю. Вказаним рішенням встановлено, що молодша донька постійно проживає з матір`ю з 2023 року, а старша донька проживала з батьком лише тимчасово – з серпня 2024 року по січень 2025 року. (а.с. 15-16)
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 76315985 відділу ДВС у місті Рівне Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.07.2025 року № 168848 позивачу нараховано заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.07.2025 у розмірі 45271, 70 грн. (а.с. 21)
На даний час спільні діти проживають із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання, перекладені з німецької мови на українську ПП «Бюро перекладів «АДВАНС». (а.с. 17-19)
Суд також встановив, що після набрання законної сили рішенням про визначення місця проживання дітей відповідач продовжив пред`явлення до виконання судового наказу про стягнення аліментів, у зв`язку з чим органом державної виконавчої служби було здійснено нарахування заборгованості позивачці за період з 27 серпня 2024 року по 30 червня 2025 року у розмірі 45 271 грн 70 коп. (а.с. 21)
При цьому фактично у значній частині зазначеного періоду діти проживали разом із матір`ю та перебували на її утриманні, що свідчить про наявність істотної зміни обставин, які впливають на обсяг аліментних зобов`язань сторін.
Щодо матеріального становища відповідача та наявності в нього доходів суд встановив таке. 
Згідно з довідкою про доходи від 29.09.2025 № 18 відповідач займає посаду директора у ТзОВ "МСМ АРХІБУД-РІВНЕ", а також за період з 01.03.2025 по 31.08.2025 у вказаному підприємстві відповідач отримав дохід у розмірі 48 000 грн (а.с. 44).
Суд також встановив, що відповідач займає посаду директора у ряді інших юридичних осіб, зокрема ТзОВ "Смерека-Рівне", ТзОВ "СКМ-ЗАХІД" (а.с. 45-53), доходів за роботц у зазначених підприємствах за пів року, що передували пред`явленню позову не отримував.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів за відповідачем 18.04.2025 року було зареєстровано транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2016 р.в., на підставі договору купівлі-продажу № 5641/2025/5285480 від 18.04.2025. (а.с. 22) Ринкова вартість транспортного засобу становить орієнтовно від 15000 до 17450 доларів/ (а.с. 23-24)
Представник позивача адвокат Бойчук О.П. у судовому засіданні наголошує, що після розірвання шлюбу істотно змінилися фактичні обставини щодо місця проживання дітей та їх утримання, оскільки обидві доньки постійно проживають із матір`ю, яка їх забезпечує. Вказувала, що аліменти на користь відповідача фактично не використовуються для утримання дітей, а утворена заборгованість виникла з причин, що мають істотне значення. Просила суд частково звільнити ОСОБА_1 від заборгованості, припинити стягнення аліментів і стягнути аліменти з відповідача на користь матері. 
Представник відповідача адвокат Нікольченко Б.Б. визнав частково необхідність припинення стягнення аліментів з позивача, проте заперечував проти визначеного розміру аліментів, вказуючи на обмежені фінансові можливості відповідача. Також підкреслював, що позивачка без згоди вивезла дітей за кордон, обмеживши його право на спілкування з ними, і що на момент видачі судового наказу діти фактично проживали з ним, а рішення про визначення місця проживання ухвалене пізніше не може стати підставою для повного звільнення від заборгованості.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відбулася зміна фактичних обставин, зокрема щодо місця проживання дітей та їх фактичного утримання, що має істотне значення для вирішення питання про наявність підстав для звільнення позивачки від сплати заборгованості за аліментами, припинення їх стягнення та визначення обов`язку відповідача щодо участі в утриманні дітей.
Окрім цього, судом встановлено, що на даний час обидві доньки постійно проживають разом із матір`ю, яка забезпечує їх утримання, виховання та розвиток, тоді як відповідач не надав належних та допустимих доказів систематичної участі у матеріальному забезпеченні дітей після зміни їх місця проживання.
Спір між сторонами виник у зв`язку із різним розумінням обсягу батьківських обов`язків щодо утримання дітей, а також правових наслідків зміни місця їх проживання, що, у свою чергу, обумовлює необхідність судового захисту прав та законних інтересів дітей, виходячи із принципу забезпечення їх найкращих інтересів.
ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України» (HUNT v. UKRAINE), № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року)).
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20).
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Щодо позовних вимог про звільнення позивачкивід сплати заборгованості за аліментами на утримання дітей суд враховує ті обставини, що у визначені періоди діти фактично проживали та перебували на утриманні позивача. Судом встановлено, що ОСОБА_1 своєчасно сплачувала аліменти на утримання доньок, проте у визначені періоди мала тимчасові фінансові труднощі, що зумовило часткову заборгованість. Враховуючи матеріальний стан позивача як платника аліментів, забезпечення при цьому права дітей на належний рівень життя та гармонійний розвиток, суд вважає за необхідне частково звільнити позивачку від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 25 січня 2025 року по день набрання рішенням законної сили, а також повністю звільнити її від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу № 569/15942/24, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 05.09.2024 року, починаючи з 08.09.2024 року. 
Згідно з частиною другою статті 197 СК України зміна фактичних обставин є істотною підставою для звільнення платника від сплати заборгованості за аліментами. Суд враховує, що звільнення від сплати аліментів не порушує права дітей на належний рівень життя та гармонійний розвиток, оскільки діти фактично перебувають на утриманні та вихованні іншого з батьків. Відтак рішення відповідає найкращим інтересам дітей, забезпечуючи справедливу рівновагу між правами та обов`язками обох батьків. З урахуванням викладеного, а також керуючись принципом пріоритету інтересів дитини, суд дійшов висновку, що часткове звільнення від сплати заборгованості є справедливим та доцільним заходом, який не порушує права ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на утримання.
Щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача на утримання дітей суд зазначає наступне.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.
Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
Суд встановив, що на момент розгляду справи обидві доньки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , фактично проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 . Це підтверджується матеріалами справи та наданими доказами.
Виходячи з цього, подальше стягнення аліментів з ОСОБА_1 суперечить цільовому призначенню аліментів, спрямованому на забезпечення утримання та розвитку дитини, тому суд вважає, що стягнення аліменів на підставі судового наказу № 569/15942/24, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 05.09.2024 року, має бути припинено.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей суд, дослідивши матеріали справи, враховує наступне.
Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відтак позивач має право вибору способу присудження аліментів на утримання дітей, оскільки спільні діти сторін проживають з позивачем.
Згідно з вимогами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 182 СК України).
Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Суд також встановив, що ОСОБА_2 має стабільний дохід, що дозволяє сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дітей, які перебувають під опікою ОСОБА_1 та отримують від неї належний догляд і виховання.
Суд, надаючи оцінку доводам сторін щодо фактичного місця проживання дітей та участі кожного з батьків у їх утриманні, виходить із сукупності досліджених доказів, зокрема рішень суду про визначення місця проживання дітей, письмових доказів щодо їх перебування за кордоном, а також пояснень сторін.
Встановлено, що починаючи з кінця січня 2025 року обидві малолітні дитини фактично проживають разом із матір`ю, перебувають на її утриманні та забезпеченні, що узгоджується із рішенням суду про визначення місця проживання дітей та не спростовано належними і допустимими доказами з боку відповідача.
При цьому сам по собі факт проживання старшої дитини з батьком у період з серпня 2024 року по січень 2025 року не спростовує встановленої на момент розгляду справи обставини постійного проживання дітей разом із матір`ю, що має визначальне значення для вирішення спору щодо подальшого виконання аліментних зобов`язань.
Суд враховує, що відповідно до правової природи аліментів, вони мають цільове призначення - забезпечення належного утримання дитини тим із батьків, з ким вона фактично проживає. Відтак, стягнення аліментів на користь одного з батьків за відсутності факту проживання дитини з ним суперечить як змісту аліментного обов`язку, так і принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
Оцінюючи питання щодо звільнення позивачки від сплати заборгованості за аліментами, суд виходить з того, що така заборгованість утворилася, зокрема, у період, коли діти фактично проживали разом із нею та перебували на її утриманні. За таких обставин формальне збереження обов`язку зі сплати аліментів на користь відповідача призвело б до безпідставного перерозподілу коштів без реального забезпечення інтересів дітей.
Разом з тим суд враховує, що у певний період часу старша дитина дійсно проживала разом із батьком та перебувала на його утриманні, що виключає можливість повного звільнення від заборгованості за весь заявлений період та зумовлює необхідність диференційованого підходу при вирішенні цього питання.
Щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить із принципу розумності, справедливості та співмірності, враховуючи як потреби дітей, так і матеріальне становище платника аліментів.
Суд бере до уваги, що відповідач є працездатною особою, має стабільне джерело доходу, а також не довів належними доказами неможливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж ним заявлено. При цьому сам по собі розмір офіційного доходу не може бути єдиним критерієм для визначення розміру аліментів, оскільки відповідно до положень сімейного законодавства врахуванню підлягають також майновий стан особи, наявність активів, спосіб життя та інші обставини, що свідчать про її реальну платоспроможність.
Водночас суд враховує наявність також обов`язку другго з батьків (позивачки) щодо утримання дітей, а також відсутність належного обґрунтованого розрахунку витрат на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі, що унеможливлює задоволення вимог у повному обсязі.
З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги необхідність забезпечення мінімального гарантованого рівня утримання дітей, суд дійшов висновку про доцільність визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн на кожну дитину, яка є достатньою для часткового покриття потреб дітей та водночас не становить надмірного тягаря для платника аліментів.
На підставі ст. 194 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування заборгованості за аліментами, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів задовольнити частково.
Частково звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 25 січня 2025 року по день набрання рішенням законної сили.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу № 569/15942/24, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 05.09.2024, починаючи з 08.09.2024 по день набрання рішенням законної сили.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягнуто на підставі судового наказу № 569/15942/24, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 05.09.2024.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 вересня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 вересня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст судового рішення складено та підписано 08 квітня 2026 року.
Суддя     Ольга БАЛАЦЬКА