Справа № 169/283/26
Провадження № 2/169/452/26

ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2026 року       селище Турійськ 

Турійський районний суд Волинської області в складі
головуючого Тітівалова Р. К.
з участю
секретаря судового засідання Веремчук Л. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

19 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю ««ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі – ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .
Позов мотивований тим, що 27 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі – ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1428947, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 10000 гривень. Право вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу від 23 квітня 2020 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ»), а 23 травня 2024 року – до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою належним чином умов кредитних договорів у неї виникла заборгованість в загальному розмірі 35960 гривень, позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 63, 64), у позовній заяві просив розглядати справу без його участі (а. с. 6).
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 65), про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подавала.
Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Ухвалою суду від 22 квітня 2026 року постановлено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Судом встановлено, що 27 жовтня 2019 року ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Авентус Україна» договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1428947 (далі – Договір), відповідно до умов якого отримала кредит на суму 10000 гривень на строк 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою: зниженою процентною ставкою – 1,35%, яка застосовується за кожен день користування позикою у межах надання позики та стандартною процентною ставкою – 1,8%, яка застосовується при продовженні користування позикою. Кредит надається шляхом його перерахування на банківських картковий рахунок ОСОБА_1 (а. с. 5-13).
Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною договору (пункт 3.1 Договору).
Нарахування процентів за Договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою (пункт 3.2 Договору).
Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту та Графік платежів підписані відповідачкою електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону відповідачки НОМЕР_1 (а. с. 7-8, 9, 10-11, 12).
На виконання умов Договору № 1428947 від 27 жовтня 2019 року ТОВ «Авентус Україна» перерахувало відповідачці кошти в сумі 10000 гривень (а. с. 13 на звороті).
ТОВ «Авентус Україна», надавши відповідачці кредит, свої зобов`язання за договором виконало.
З розрахунку, що надав позивач, видно, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1428947 від 27 жовтня 2019 року складає 35960 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу – 10000 гривень, заборгованість за відсотками – 5400 гривень, заборгованість за пенею – 20560 гривень (а. с. 22).
Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 виникли договірні зобов`язання, які випливають із вказаного вище кредитного договору, цей договір є укладеними відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору була досягнута згода відносно всіх його істотних умов. 
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Відступлення права вимоги по суті – це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З матеріалів справи видно, що 23 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 23042020 (а. с. 23).
Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату, а ТОВ «Авентус Україна» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – божників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна».
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу перехід від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги заборгованості боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
23 квітня 2024 року уповноважені представники ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року (а. с. 24).
З витягу з Реєстру боржників видно, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1428947 від 27 жовтня 2019 року становить 35960 гривень (а. с. 26).
23 травня 2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ», до якого перейшло право вимоги від ТОВ «Авентус Україна», та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладений договір факторингу № 23/05/24 (а. с. 28-30).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 вказаного договору ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступає ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (Додаток №1 до цього договору) в розмірі Портфеля Заборгованості.
До ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» переходять права ТОВ «ФК «ЄАПБ» у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Уповноважені представники ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписали акт прийому-передачі Реєстру Заборгованостей за договором факторингу №23/05/24 від 23 травня 2024 року (а. с. 35).
Відповідачка ОСОБА_1 є у витязі з Реєстру заборгованостей №1 до договору факторингу №23/05/24 від 23 травня 2024 року і загальна сума її зобов`язань за кредитним договором № 1428947 від 27 жовтня 2019 року становить 35960 гривень (а. с. 38).
Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 1428947 від 27 жовтня 2019 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У цій справі кредитний договір, укладений між відповідачкою та первісним кредитором, договори факторингу в установленому законом порядку недійсними не визнані, у зв`язку з чим у розглядуваному випадку відповідно до положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 1428947 від 27 жовтня 2019 року у розмірі 35960 гривень, з яких тіло кредиту становить 10000 гривень, відсотки за користування кредитними коштами – 5400 гривень, пеня – 20560 гривень.
Враховуючи, що відповідачка фактично отримала та використовувала кошти, перераховані первісним кредитором на кредитну картку, що й було предметом укладеного Договору, але не повернула їх, то суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту, що нею фактично отримана і на час розгляду цієї справи не повернута, є підставними і підлягають до задоволення.
Також, виходячи зі змісту Договору, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають до задоволення і з відповідачки слід стягнути 5400 гривень процентів.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив також стягнути з відповідачки заборгованість за пенею у розмірі 20560 гривень.
За змістом стаття 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (стаття 551 ЦК України).
Відповідно по пунктів 4.4., 4.5. Договору № 1428947 від 27 жовтня 2019 року у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 120 гривень за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення виконання зобов`язань за договором.
Штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів, пені) нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50 % суми, одержаної клієнтом за цим договором і становить 5000 гривень.
Таким чином, виходячи зі змісту Договору, позовні вимоги про стягнення з відповідачки неустойки підлягають до часткового задоволення і з відповідачки слід стягнути 5000 гривень.
Також слід звернути увагу, що саме в такому розмірі неустойка нарахована первісним кредитором за період з 30 грудня 2019 року по 09 лютого 2020 року, що підтверджується відповідним розрахунком (а. с. 18-21).
За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, оскільки остання порушила його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме – в простроченні платежів згідно з умовами договору та неповерненні кредитних коштів.
Щодо розподілу судових витрат у цій справі.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 13000 гривень позивач надав договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року, заявку на надання юридичної допомоги №2414 від 01 січня 2026 року, витяг з Акту №27 про надання юридичної допомоги від 30 січня 2026 року, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а. с. 44-48).
Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 
Відповідачка відповідно до положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляла, співмірності цих витрат наданим позивачу адвокатом послугам не спростовувала. 
Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволений частково (56,73 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 1510,38 гривень (2662.4 грн * 56,73 % = 1510,38 грн) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7374,9 гривень (13000 грн * 56,73 % = 7374,9 грн).
На підставі викладеного, статей 512, 514, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1054, 1056-1 ЦК України та керуючись статтями 137, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 282, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1428947 від 27 жовтня 2019 року в розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 10000 (десять тисяч) гривень, заборгованість за відсотками – 5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень, заборгованість за неустойкою – 5000 (п`ять тисяч) гривень.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7374 (сім тисяч триста сімдесят чотири) гривні 90 (дев`яносто) копійок та судовий збір у розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 38 (тридцять вісім) копійок.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених Цивільним процесуальним кодексом України строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», адреса місця знаходження: вулиця Гедройця Єжи, 6/521, місто Київ, код ЄДРПОУ 42640371.
Представниця позивача: Сердійчук Ярослава Ярославівна, адреса місця знаходження: вулиця Гедройця Єжи, 6/521, місто Київ.
Відповідачка: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне рішення складене 22 квітня 2026 року.

Головуючий