Справа №720/3374/25
Номер провадження 2/717/383/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 року   Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого – судді: Туржанського В.В.
за участі секретаря: Каленчука П.О.
розглянув в залі суду в селищі Кельменці за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Представник позивача Кудіна Анастасія Вячеславівна подала до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» суму заборгованості: за кредитним договором № 8423396 в розмірі 19825 гривень, з яких: 6500 гривень – сума заборгованості за основною сумою боргу, 845 гривень – сума заборгованості за відсотками, 12350 гривень – сума заборгованості за пенею, 130 гривень – комісія за надання кредиту, та за кредитним договором № 71724472 в розмірі 15322 гривні 50 копійок, з яких: 4500 гривень – сума заборгованості за основною сумою боргу, 1147 гривень 50 копійок – сума заборгованості за відсотками, 9000 гривень – сума заборгованості за пенею, 675 гривень – комісія за надання кредиту. Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі: 35147 гривень 50 копійок. Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» понесені судові витрати.
ВСТАНОВИВ:
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився. У позовній заяві просить розглянути справу за відсутності представника позивача і у випадку неявки відповідача в судове засідання ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. 

Судом встановлено, що 20 грудня 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 уклали договір надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №8423396, згідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 6500 гривень на строк 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути суму позики у день закінчення строку позики та сплатити комісію та проценти. Процентна ставка визначена у договорі як 0,01% в день. Комісія за надання кредиту 14,71% від суми наданого кредиту, що складає 956,15 гривень. Процентна ставка за понадстрокове користування кредитом (його частиною) визначена сторонами як 5% за день. Пеня визначена сторонами як 5% в день. 
Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора. Вказані обставини стверджуються копією договору №8423396 від 20 грудня 2024 року. Таким чином, сторони 20 грудня 2024 року уклали договір про надання кредиту в електронній формі, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». 
Надані ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відповідачу у позику кошти були зараховані на рахунок ОСОБА_1 . Вказана обставина стверджується довідкою ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000089569/ТНПП від 26 листопада 2025 року. 
За надання кредиту була нарахована комісія в сумі 956 гривень 15 копійок. 
За користування кредитом за період по 18 січня 2025 року включно нараховані відсотки в сумі 19 гривень 50 копійок. За період з 21 січня по 21 лютого 2025 року включно нараховані відсотки в сумі 2080 гривень.
За період по 31 березня 2025 року нарахована пеня в сумі 13650 гривень.
20 січня 2025 року ОСОБА_1 платив 1300 гривень, 29 січня 2025 року ОСОБА_1 сплатив 585 гривень , 08 лютого 2025 року ОСОБА_1 сплатив 845 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Всього ОСОБА_1 сплатив 2730 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №8423396. Вказані обставини визнані відповідачем у розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви. 
31 березня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 уклали договір надання коштів у кредит (з комісією про надання кредиту) №71724472, згідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 4500 гривень на строк 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути суму позики у день закінчення строку позики та сплатити комісію та проценти. Процентна ставка визначена у договорі як 0,01% в день. Комісія за надання кредиту 15% від суми наданого кредиту, що складає 675 гривень. Процентна ставка за понадстрокове користування кредитом (його частиною) визначена сторонами як 4% за день. Пеня визначена сторонами як 4% в день. 
Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора. Вказані обставини стверджуються копією договору №71724472 від 31 березня 2025 року. Таким чином, сторони 31 березня 2025 року уклали договір про надання кредиту в електронній формі, що відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». 
Надані ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відповідачу у позику кошти були зараховані на рахунок ОСОБА_1 . Вказана обставина стверджується довідкою ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000090661 від 01 грудня 2025 року. 
За надання кредиту була нарахована комісія в сумі 675 гривень. 
За користування кредитом за період по 19 квітня 2025 року включно нараховані відсотки в сумі 45 гривень.
За період з 30 квітня по 24 травня 2025 року включно нараховані відсотки в сумі 1125 гривень.
За період по 13 липня 2025 року нарахована пеня в сумі 9000 гривень.
24 квітня 2025 року ОСОБА_1 платив 112 гривень 50 копійок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Вказана обставина визнана відповідачем у розрахунку заборгованості, який доданий до позовної заяви. 
Частиною 1 ст. 207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Суд вважає, що домовленістю сторін було погоджено використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору. Відповідач не виконала взятих на себе за кредитними договорами зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість. 
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. 
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку ви отримуєте за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, згідно ст.ст.1046,1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.1ст.1048,ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач в порушення умов договорів, які згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковими до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цими договорами, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики та сплати процентів. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. 
Суд вважає, що за надання кредиту відповідачу правомірно була нарахована комісія в розмірі встановленому кредитними договорами. 
Зокрема, споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:« 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом споживача, включають проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Як вже було встановлено судом, договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8423396 від 20 грудня 2024 року та договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71724472 від 31 березня 2025 року підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; боржник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов. Кредитні договори містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту і розміру процентної ставки, розміру комісії за надання кредиту.
Враховуючи зміст кредитних договорів, можливо дійти висновку, що ОСОБА_1 з моменту підписання цих договорів був обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача сум заборгованості по пені суд виходить з наступного. З 24 лютого 2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 
15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення пені за кредитним договором від 20 грудня 2024 року та кредитним договором від 31 березня 2025 року слід відмовити, оскільки нарахування та стягнення пені/неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану суперечить вимогам пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно з яким позичальник звільняється від відповідальності за таке прострочення, а положення Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить положень, які б дозволяли кредитодавцю нараховувати та стягувати з боржника неустойку у період дії в Україні правового режиму воєнного стану.
Зазначене узгоджується із висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23, від 31 січня 2024 року у справі №183/7850/22.
Згідно до п.1 ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.  Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Разом з тим, з огляду на положення статей 216, 1212 ЦК України та принципи справедливості й недопущення безпідставного збагачення кредитодавця, сплачені відповідачем 20 січня 2025 року кошти у сумі 650 гривень, які були зараховані у рахунок погашення заборгованості за пенею за кредитним договором №8423396, що підтверджується розрахунком заборгованості, підлягають зарахуванню в рахунок погашення основної суми кредиту.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Разом з тим, згідно до п.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи вимоги п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що відповідачу протиправно було нараховано відсотки на підставі ст. 625 ЦК України зазначені у розрахунку заборгованості за кредитним договором №8423396 за період з 21 січня по 21 лютого 2025 року та відсотки на підставі ст. 625 ЦК України зазначені у розрахунку заборгованості за кредитним договором №71724472 за період з 30 квітня по 24 травня 2025 року . 
З огляду на положення статей 216, 1212 ЦК України та принципи справедливості й недопущення безпідставного збагачення кредитодавця, сплачені відповідачем 29 січня 2025 року кошти у сумі 585 гривень та 08 лютого 2025 року в сумі 650 гривень, які були зараховані у рахунок погашення заборгованості за відсотками нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України за кредитним договором №8423396, що підтверджується розрахунком заборгованості, підлягають зарахуванню в рахунок погашення основної суми кредиту.
Підсумовуючи зазначене вище, станом на час звернення до суду у відповідачки існує перед позивачем заборгованість за кредитним договором №8423396 у сумі 5441 гривня 80 копійок згідно наступного розрахунку: 4615 гривень (тіло кредиту) + 65 копійок (несплачені проценти нараховані в межах строку кредитування) + 826 гривень 15 копійок (комісія за надання кредиту) = 5441 гривня 80 копійок. Заборгованість відповідача за кредитним договором №71724472 становить 5197 гривень 50 копійок згідно наступного розрахунку: 4500 гривень (тіло кредиту) + 22,5 гривень (проценти нараховані в межах строку кредитування) + 675 гривень (комісія за надання кредиту) = 5197 гривень 50 копійок. 
27 березня 2025 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило право вимоги відносно боржників ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», в тому числі і ОСОБА_1 за договором №8423396 та договором №71724472.
Згідно ч. 1 ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також у інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільною процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи, яка була в процесі стороною або третьою особою, до іншої особи у зв`язку з переходом до неї суб`єктивних матеріальних прав.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно вимог ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Оскільки судом встановлено, що при укладенні договору факторингу його сторонами було дотримано вимог зазначених вище норм закону, а також враховуючи те, що вказаний договір у встановленому законом порядку сторонами не оспорювався і на даний час є чинним, суд вважає, що ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на законних підставах набуло статусу нового кредитора, а відповідно права вимоги до боржника – відповідача ОСОБА_1 за кредитними договорами.
Наявність у позивача кредитних договорів разом з усіма додатками, з урахуванням наданого договору факторингу, на переконання суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за кредитними договорами.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами слід задовольнити частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №8423396 в сумі 5441 гривня 80 копійок та заборгованість за кредитним договором №71724472 в сумі 5197 гривень 50 копійок, а всього 10639 гривень 30 копійок.
Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 916 гривень 59 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. 
Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв`язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. 
Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35625014, яке розташоване в м. Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 30, до ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за кредитним договором №8423396 від 20 грудня 2024 року в сумі 5441 (п`ять тисяч чотириста сорок одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок та заборгованість за кредитним договором №71724472 від 31 березня 2025 року в сумі 5197 (п`ять тисяч сто дев`яносто сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, та 916 (дев`ятсот шістнадцять) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору. 
Це заочне рішення може бути переглянуте Кельменецьким районним судом Чернівецької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.  Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження  якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 22 квітня 2026 року.

Суддя: