ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2026 р. Справа№ 910/6288/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Алданової С.О. 
Корсака В.А. 

за участю:
секретаря судового засідання Лукінчук І.А.,
представників сторін:
від позивача: Лєщинський К.Д. (в залі суду),
від відповідача: Богдасарова Г.М. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Енергопостачання»
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 (повний текст складено 14.10.2025)
у справі № 910/6288/25 (суддя Ягічева Н.І.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджі Юкрейн»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Енергопостачання»
про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 33 709 256,31 грн,

в с т а н о в и в :
Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Енерджі Юкрейн" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 33 709 256,31 грн в рахунок часткового погашення грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Енергопостачання» (далі - Група) перед Товариством за договором купівлі-продажу електричної енергії №23/12/28-01 від 28.12.2023, вчинений Групою у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№02/04-02 від 02.04.2025.
На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що у провадженні Господарського суду міста Києва знаходилась справа № 910/2386/24 за позовною заявою Товариства до Групи про стягнення 33 709 256,31 грн. Судовим рішенням від 07.11.2024 у справі №910/2386/24 позов було задоволено та стягнуто з Групи на користь Товариства заборгованість в розмірі 33 709 256,31 грн за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/12/28-01 від 28.12.2023 та 404 511,08 грн витрат по сплаті судового збору. На виконання цього рішення суд видав відповідний наказ, про визнання якого таким, що не підлягає виконанню, Група подала заяву. Зазначена заява обґрунтована тим, що Група має право на зарахування однорідної вимоги; Група отримала право безспірної вимоги до Товариства; Група вказує, що діяла правомірно, в межах чинного законодавства. 
Такі твердження Групи Товариство вважає необґрунтованими, а односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог вчинений у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №02/04-02 від 02.04.2025 є таким, що підлягає визнанню недійсним. 
За доводами Товариства, процедура припинення зобов`язання, яку Група нав`язує Товариству, є юридично неможливою. Заява Товариства про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог є незаконною, а отже не встановлює нових прав та обов`язків між позивачем та відповідачем, окрім тих, що вказані в позовній заяві. 
Товариство зазначає, що припинення зобов`язань за двосторонніми договорами купівлі-продажу електричної енергії, правове регламентування яких закріплене ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, не допускається шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Товариство вважає, що станом на сьогодні чинним законодавством України врегульовано питання можливості зарахування зустрічних однорідних вимог на ринку електричної енергії і таке зарахування якщо й можливе в разі наявності всіх інших обов`язкових підстав, то для цього потрібно додержання спеціальної умови - наявності згоди сторін таких договорів. Товариство зазначає, що не погоджувалося і на даний час не погоджується із зустрічним зарахуванням Групи. 
Крім того, за доводами Товариства, у Групи відсутня безспірна вимога визначеної суми з Товариства, а тому односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинений Групою у формі заяви вих. №02/04-02 від 02.04.2025, є таким, що підлягає визнанню недійсним.
Товариство відзначає, що у цьому випадку також наявні ознаки фраудаторності правочину. На думку Товариства, очевидно, що і договір відступлення, укладений Групою з ТОВ «Захід Енерго Збут», і оспорювана заява вчинялись Групою лише з метою уникнення сплати боргу та уникнення виконання судового рішення про його стягнення.

Позиції учасників справи.
Група проти заявлених до неї вимог заперечує та вважає, що правомірно уклала договір відступлення права вимоги з ТОВ «Захід Енерго Збут», а отже і правомірно намагається здійснити одностороннє зарахування зустрічних однорідних вимог з позивачем.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 33 709 256,31 грн в рахунок часткового погашення грошових зобов`язань Групи перед Товариством за договором купівлі-продажу електричної енергії №23/12/28-01 від 28.12.2023, вчинений Групою у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №02/04-02 від 02.04.2025. Стягнуто з Групи на користь Товариства 2 422,00 грн судового збору.
За висновком суду, станом на сьогодні чинним законодавством України врегульовано питання можливості зарахування зустрічних однорідних вимог на ринку електричної енергії - таке зарахування якщо і можливе, в разі наявності всіх інших обов`язкових підстав, то для цього потрібно додержання спеціальної умови - наявності згоди сторін таких договорів. У цьому випадку Товариство не погоджується із зустрічним зарахуванням однорідних вимог, що є предметом даного спору.
Суд встановив, що на даний час у межах справи №910/1681/24 Господарський суд міста Києва розглядає позовну заяву Товариства до ТОВ «Захід Енерго Збут» про визнання недійсним договору купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023. У справі №910/1681/24 суд встановлює правомірність визначення ціни електричної енергії, визначеної зокрема в додатковій угоді №2 від 02.02.2023, акті передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №74 від 28.02.2023, укладених на виконання договору купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023. Саме від встановлення цих обставин буде залежати розмір і взагалі наявність або відсутність заборгованості Товариства перед ТОВ «Захід Енерго Збут» за договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1. І право вимоги саме цієї заборгованості ТОВ «Захід Енерго Збут» відступило Групі за договором №25/02/11-1 від 11.02.2025. Тобто ТОВ «Захід Енерго Збут» відступило, а Група набула право вимоги за тими ж документами, спір про визнання недійсними яких є предметом розгляду у справі №910/1681/24. Отже, за висновком суду, ТОВ «Захід Енерго Збут» намагається передати за договором №25/02/11-1 від 11.02.2025 про відступлення права вимоги право вимоги заборгованості до Товариства, розмір якої може бути встановлено лише у майбутньому.
Суд, з огляду на доводи відповідача, також зазначив, що ст. 601 ЦК України прямо вимагає, аби вимоги, що зараховуються, були безспірними. Безспірність означає відсутність спору як щодо підстави, так і щодо розміру вимоги. Те, що вимога Групи до Товариства, яка була предметом зарахування, є предметом судового розгляду у справі №910/1681/24, свідчить про наявність спору щодо неї, а тому зарахування не відповідає умовам, передбаченим законом.
Крім того, за висновком суду, вимога Групи до Товариства є неоднорідною, оскільки сформована на підставі договору про відступлення права вимоги, а не договору купівлі-продажу/постачання/ балансування електричної енергії, а тому не має жодного відношення до відносин на ринку електричної енергії та законодавства про ринок електричної енергії.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2025, Група звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Товариства до Групи про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 33 709 256,31 грн відмовити у повному обсязі.
Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.
За доводами скаржника, у Законі України "Про ринок електричної енергії", який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відсутні положення щодо заборони проведення зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення зобов`язання шляхом зарахування. Так само не містять заборон на проведення зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення зобов`язання шляхом зарахування приписи Правил ринку. 
Група також зауважує, що Закон України "Про ринок електричної енергії" не лише не забороняє, але й прямо передбачає можливість розрахунків шляхом клірингу (неттінгу) за двосторонніми договорами. Зарахування зустрічних однорідних вимог за ст. 601 ЦК України та "кліринг" у розумінні Закону України "Про ринок електричної енергії" - це різні правові механізми, і вимога щодо затвердження Регулятором порядку клірингу не поширюється на зарахування за ЦК України.
Апелянт зазначає, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, підстави здійснення якої передбачені положенням ст. 601 ЦК України. В даному випадку зарахування зустрічних вимог цілком відповідає умовам, які визначені статтею 601 ЦК України. Так, згідно зі ст.601 ЦК України вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. 
Група вважає, що усі вище вказані умови були дотримані і зворотного не доведено.
Скаржник також наголошує на тому, що його дії у вигляді вчинення одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог у формі заяви вих. №02/04-02 від 02.04.2025 у сумі 33 70 256, 31 грн були спрямовані виключно на настання правових наслідків, а саме на припинення грошових зобов`язань Групи перед Товариством за договором купівлі-продажу електричної енергії №23/12/28-01 від 28.12.2023 в сумі 33 709 256,31 грн та припинення грошових зобов`язань Товариства перед Групою за договором про відступлення права вимог №25/02/11-1 від 11.02.2025 у сумі 33 709 256, 31 грн. Група зазначає, що у цьому випадку наявний намір сторони, спрямований на настання відповідних правових наслідків.

Позиції учасників справи.
Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог групи заперечує, наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6288/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Групи на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 до надходження матеріалів справи №910/6288/25.
06.11.2025 матеріали справи №910/6288/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Групи на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі №910/6288/25. Розгляд справи призначено на 10.12.2025.
Судове засідання призначене на 10.12.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. на лікарняному.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 призначено судове засідання на 04.02.2026.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/2386/24 за позовною заявою Товариства до Групи про стягнення 33 709 256,31 грн. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/2386/24 позов було задоволено та стягнуто з Групи на користь Товариства заборгованість в розмірі 33 709 256,31 грн за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/12/28-01 від 28.12.2023 та 404 511,08 грн витрат по сплаті судового збору. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 у справі №910/2386/24 рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/2386/24 залишено без змін. 
01.04.2025 Група уклала із ТОВ «Захід Енерго Збут» договір відступлення права вимоги №25/04/01-1, за умовами п. 1 якого ТОВ «Захід Енерго Збут» відступає, а Група набуває право вимоги, належне ТОВ «Захід Енерго Збут» за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 у розмірі 33 709 256,31 грн, укладеним між ТОВ «Захід Енерго Збут» та Товариством.
За цим договором Група одержує право вимагати від Товариства належного виконання зобов`язань за договором згідно з п. 1.1, а саме право на отримання грошових коштів у розмірі 33 709 256,31 грн. 
01.04.2025 за актом №l приймання-передачі документів до договору про відступлення права вимоги №25/04/01-1 від 01.04.2025 ТОВ «Захід Енерго Збут» відступило, а Група набула належне ТОВ «Захід Енерго Збут» право вимоги за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 та додатковою угодою №2 від 02.02.2023 та актом передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №74 від 28.02.2023. 
02.04.2025 Група направила Товариству заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 33709256,31 грн, за якою грошові зобов`язання Групи перед Товариством за договором купівлі-продажу електричної енергії №23/12/28-01 від 28.12.2023 припинено на суму 33 709 256,31 грн, та зобов`язання Товариства перед Групою за договором про відступлення права вимог №25/04/01-1 від 01.04.2025 припинено на суму 33 709 256,31 грн.

22.04.2025 Господарський суд міста Києва видав наказ на примусове виконання рішення у справі №910/2386/24.
23.04.2025 Група подала до Господарського суду міста Києва заяву у справі №910/2386/24 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. 
Апеляційний суд також встановив, що подана Групою у справі №910/2386/24 заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, мотивована тим, що Група має право на зарахування однорідної вимоги та отримала право безспірної вимоги з Товариства. Також Група зазначає, що діяла правомірно, в межах чинного законодавства. Група повідомляє, що станом на 02.04.2025 має невиконане грошове зобов`язання перед Товариством у сумі 33 709 256,31 грн за договором купівлі-продажу електричної енергії №23/12/28-01 від 28.12.2023. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі №910/2386/24 частково задоволено заяву Групи про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу Господарського суду міста Києва від 22.04.2025. Визнано наказ Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі №910/2386/24 таким, що не підлягає виконанню, на суму 404511,08 грн. В іншій частині заяви відмовлено. 
Зазначена ухвала мотивована таким.
У березні 2024 року до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Захід Енерго Збут» надійшла позовна заява б/н від 08.03.2024 року з вимогами до Товариства про стягнення заборгованості за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 у розмірі 1 491 225 199,51 грн, з них: основного боргу - 1 407 344 325,89 грн, інфляційних втрат - 43 387 710,32 грн та 3% річних - 40 493 163,30 грн (справа №910/2894/24).
Позовні вимоги у справі №910/2894/24 обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати отриманої протягом січня-квітня 2023 року на підставі двостороннього договору купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 електричної енергії, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 1 407 344 325,89 грн, а також виникли підстави для стягнення з останнього інфляційних втрат у розмірі 43 387 710,32 грн та 3% річних у розмірі 40 493 163,30 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі №910/2894/24 зупинено провадження у справі №910/2894/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/1681/24.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/1681/24 за позовом Товариства до ТОВ «Захід Енерго Збут» про визнання недійсними додаткової угоди №1 від 20.01.2023 та акта передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №3 від 31.01.2023, додаткової угоди №2 від 02.02.2023 та акта передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №74 від 28.02.2023, додаткової угоди №3 від 27.02.2023 та акта передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №78 від 31.03.2023, додаткової угоди №4 від 30.03.2023 та акта передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №152 від 30.04.2023 до двостороннього договору купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 в частині ціни електричної енергії.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.05.2024 призначено у справі №910/1681/24 судову експертизу.
На вирішення експерту поставлено питання:
- Чи підтверджується документально та нормативно правильність розрахунку цін електричної енергії за 1 МВт*год, зазначених у Додаткових угодах №1 від 20.01.2023, №2 від 02.02.2023, №3 від 27.02.2023 та №4 від 30.03.2023 та актах передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №3 від 31.01.2023, №74 від 28.02.2023, №78 від 31:03.2023, № 152 від 30.04.2023, у відповідності до умов Двостороннього договору купівлі-продажу електричної енергії № 23/01/20-1 від 20.01.2023?
- Якою є документально обґрунтована ціна електричної енергії за 1 МВт*год, поставленої за Додатковими угодами №1 від 20.01.2023, №2 від 02.02.2023, №3 від 27.02.2023 та №4 від 30.03.2023 та відповідно до Актів передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №3 від 31.01.2023, №74 від 28.02.2023, №78 від 31.03.2023, №152 від 30,04.2023 у відповідні періоди на виконання Двостороннього договору купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023?
- Чи підтверджується документально та нормативно наявність завищення цін електричної енергії за 1 МВт*год, визначених у Додаткових угодах №1 від 20.01.2023, №2 від 02.02.2023, №3 від 27.02.2023 та №4 від 30.03.2023 та Актах передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №3 від 31.01.2023, №74 від 28.02.2023, №78 від 31) 03.2023, №152 від 30.04.2023, у відповідні періоди понад розмір фактичних цін на ринку Двосторонніх договорів?
- Чи підтверджується документально та нормативно наявність завданих Товариству збитків внаслідок придбання електричної енергії за Двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 за цінами, визначеними у Додаткових угодах № 1 від 20.01.2023, № 2 від 02.02.2023, №3 від 27.02.2023 та №4 від 30.03.2023 та Актах передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №3 від 31.01.2023, №74 від 28.02.2023, №78 від 31.03.2023, №152 від 30.04.2023? Якщо так, то в якому розмірі?

Крім того, у провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/5385/25 за позовом Товариства з вимогами до Групи та ТОВ «Захід Енерго Збут» про визнання недійсним договору №25/04/01-1 про відступлення права вимоги від 01.04.2025.

Суд у справі №910/2386/24 зазначив, що за наведених вище обставин у нього відсутні підстави вважати, що вимоги, про які вказує Група у заяві про зарахування зустрічних позовних вимог (на суму 33 709 256,31 грн), є безспірними, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяви Групи про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі №910/2386/24 в частині стягнення заборгованості розміром 33 709 256,31 грн.
Оскільки Група сплатила стягувачу судовий збір, стягнутий рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/2386/24, суд визнав таким, що не підлягає виконанню, наказ Господарського суду міста Києва від 22.04.2025 у справі №910/2386/24 в частині стягнення з Групи на користь Товариства судового збору у розмірі 404 511,08 грн.
Апеляційний суд також встановив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 у справі №910/5385/25 (залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025) відмовлено Товариству у задоволенні позову до Групи та ТОВ «Захід Енерго Збут» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №25/04/01-1 від 01.04.2025.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Частини 1-3 ст. 202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Згідно з ч. 3 ст. 203 ГК України (який був чинний станом на час спірних правовідносин) господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Аналогічні положення закріплені також у ст. 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Згідно з ч. 5 ст. 202 ЦК України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Спірний правочин Групи про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.
Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (ст. 601 ЦК України):
- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);
- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);
- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19. У цій же постанові Верховний суд зазначив таке.
Безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.
За дотримання умов, передбачених ст. 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених ст. 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.
Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.
Наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.
Наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.
Учасники ринку мають право вільно обирати контрагентів за двосторонніми договорами, укладати ці договори у довільній формі та на умовах, що визначаються за домовленістю сторін з урахуванням в т.ч. таких обмежень: розрахунки за двосторонніми договорами здійснюються виключно у грошовій формі, у т.ч. шляхом клірингу (неттінгу) (п. 7 ч. 2 ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії»). Істотні умови двосторонніх договорів визначені у ч. 3 ст. 66 вказаного Закону, якими є, зокрема, умови про права, обов`язки та відповідальність сторін (п. 8 ч. 3 ст. 66 Закону України «Про ринок електричної енергії»). 
Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону «Про ринок електричної енергії» до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належить, зокрема, затвердження типових та примірник договорів, визначених цим Законом, а відповідно до частини четвертої цієї ж статті рішення Регулятора є обов`язковими до виконання учасниками ринку (крім споживачів, що не є учасниками оптового енергетичного ринку). 
Отже, Регулятор наділений повноваженням нормативного регулювання договірних відносин на ринку електроенергії, зокрема, через затвердження типових і примірних договорів.
Типові і примірні договори входять до системи джерел господарського договірного права як особливі нормативно-правові акти. Затвердження таких договорів уповноваженими державними органами є формою державною регулювання договірних відносин у сфері господарювання. 
Згідно зі ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019-VIII розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку. 
Відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України типові договори затверджуються Кабінетом Міністрів України або у випадках, передбачених законом, іншим органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.
Типові договори, затверджені Регулятором, не містять іншого способу оплати за куповану електричну енергію, окрім як на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання електропостачальника. 
Покупці електричної енергії, які купують електричну енергію в електропостачальників, вносять плату за отриману електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника в одному з уповноважених банків. 
Згідно з Додатком 1 до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 11.09.2017 № 89, балансові рахунки 2603 «Розподільчі рахунки суб`єктів господарювання» призначені для обліку коштів, що підлягають розподілу або додатковому попередньому контролю. 
Тобто рахунок 2603 є рахунком зі спеціальним режимом використання, про який йдеться у ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії». Саме на цей рахунок має бути здійснена оплата за електроенергію, і лише потім відповідно до Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, затвердженого Постановою НКРЕКП 18.06.2019 №1041, розподілена на поточний рахунок постачальника.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у т.ч. шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку. 
У п. 1.1.2 Правил ринку, затверджених Постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018, термін неттінг вживається у такому значенні: неттінг - електричної енергії зобов`язань шляхом зарахування взаємних зобов`язань та однорідних грошових вимог таких учасників, яке здійснюється згідно з цими Правилами та на умовах договорів про врегулювання небалансів електричної енергії та про участь у балансуючому ринку. 
Тобто неттінг - це припинення учасниками ринку електричної енергії зобов`язань шляхом зарахування взаємних зобов`язань та однорідних грошових вимог таких учасників, яке здійснюється згідно з цими Правилами та на умовах договорів про врегулювання небалансів електричної енергії та про участь у балансуючому ринку.
А отже, законодавство про ринок електричної енергії допускає можливість зарахування зустрічних (визнаних) зобов`язань виключно за договорами про участь у балансуючому ринку, а не за двосторонніми договорами купівлі-продажу електричної енергії.
Відповідно до ч. 9 ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» при здійсненні розрахунків на ринку електричної енергії може застосовуватися кліринг. Порядок застосування клірингу затверджується Регулятором та включає, зокрема, умови залучення клірингової установи. Регулювання економічних та організаційних відносин на оптовому ринку електричної енергії України здійснюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). 
На сьогоднішній день Порядок застосування клірингу Регулятором (НКРЕКП) не розроблено та не затверджено. 
Тому застосування клірингу / неттінгу без регламентованого Регулятором порядку вважатиметься порушенням законодавства про ринок електричної енергії, оскільки оплата з урахуванням на даний час встановлених порядків може здійснюватися виключно грошовими коштами. 
22.05.2024 Постановою НКРЕКП №990 було доповнено пункт 1 Постанови НКРЕКП «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» підпунктом 25 наступного змісту:
25) ОСП (у ролі АР), СВБ та ППБ здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог у разі наявності взаємної заборгованості, що сформувалась за договором про врегулювання небалансів електричної енергії або договором про участь у балансуючому ринку за результатами діяльності такого учасника ринку у різних розрахункових періодах, згідно з чинним законодавством України, за наявності взаємної згоди сторін таких договорів. 
Тобто, Регулятор унормував питання здійснення зустрічного зарахування однорідних вимог на балансуючому ринку електричної енергії, однак за обов`язкової взаємної згоди сторін таких договорів. 
Зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до спеціального законодавства про ринок електричної енергії допускається у виняткових випадках, зокрема, зарахування може здійснюватися згідно з Правилами ринку, затвердженими та на умовах договорів про врегулювання небалансів електричної енергії та про участь у балансуючому ринку, або у порядку визначеному Регулятором (НКРЕКП), зокрема із залученням клірингової установи. 
Тобто, є вичерпний перелік випадків, коли дозволяється здійснення припинення зобов`язань за договорами, укладеними відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», який виключає в даному випадку диспозитивні права учасників ринку. 
Тому припинення зобов`язань за двосторонніми договорами купівлі-продажу електричної енергії, правове регламентування яких закріплене статтею 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, не допускається шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Отже, станом на сьогодні чинним законодавством України врегульовано питання можливості зарахування зустрічних однорідних вимог на ринку електричної енергії. 
Таке зарахування якщо і можливе, в разі наявності всіх інших обов`язкових підстав, то для цього потрібна спеціальна умова - наявність згоди сторін таких договорів.

Суд встановив, що Група набула право вимоги до Товариства, уклавши з ТОВ «Захід Енерго Збут» договір відступлення права вимоги №25/04/01-1 від 01.04.2025.
Так, за договором відступлення права вимоги ТОВ «Захід Енерго Збут» відступило, а Група набула належне ТОВ «Захід Енерго Збут» право вимоги за укладеним між ТОВ «Захід Енерго Збут» та Товариством двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 у розмірі 33 709 256, 31 грн.
Зокрема, ТОВ «Захід Енерго Збут» відступило, а Група набула право вимоги за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023; додатковою угодою №2 від 02.02.2023, актом передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №74 від 28.02.2023 на конкретно визначену суму - 33 709 256,31 грн. 
Суд встановив, що питання щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу електричної енергії № 23/01/20-1 від 20.01.2023 є предметом розгляду у справі №910/1681/24 Господарського суду міста Києва за позовом Товариства до ТОВ «Захід Енерго Збут».
Таким чином, ТОВ «Захід Енерго Збут» відступило, а Група набула право вимоги за тими ж документами, які на даний час визнаються недійсними в межах справи №910/1681/24. 
Так, у справі №910/1681/24 суд встановлює правомірність визначення ціни електричної енергії, зазначеної, зокрема, у додатковій угоді №2 від 02.02.2023, акті передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №74 від 28.02.2023, укладених на виконання договору купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023. 
Від встановлення цих обставин буде залежати розмір та взагалі наявність або відсутність заборгованості Товариства перед ТОВ «Захід Енерго Збут» за договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1.
Відповідно, ТОВ «Захід Енерго Збут» за оспорюваним у справі №910/1681/24 договором намагається передати право вимоги заборгованості, розмір якої може бути встановлено лише у майбутньому.
Крім того, як доцільно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять будь-яких доказів визнання Товариством (як на час вчинення спірного одностороннього правочину, так і на час розгляду даного спору) факту існування у нього заборгованості у загальному розмірі, зазначеному ТОВ «Захід Енерго Збут».
Суд відзначає, що ст. 601 ЦК України містить чітке правило аби вимоги, що зараховуються, були безспірними. Безспірність означає відсутність спору як щодо підстави, так і щодо розміру вимоги. Безспірною є вимога, яка визнана боржником або підтверджена рішенням суду (висновок Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 у справі №910/11116/19). Однак у цьому випадку вимога Групи до Товариства, яка є предметом зарахування, є предметом судового розгляду у справі №910/1681/24. Це свідчить про наявність спору щодо неї, а отже спірне зарахування не відповідає умовам, передбаченим законом. 
В апеляційній скарзі Група зазначає, що у межах розгляду справи №910/5385/25 Товариство заявляло позовні вимоги щодо визнання договору про відступлення права вимоги №25/04/01-1 від 01.04.2025 недійсним, однак рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2025, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного суду від 24.09.2025, у задоволені позову було відмолено, про що було повідомлено суд першої інстанції в судовому засіданні від 07.10.2025.
Колегія суддів констатує, що Товариство дійсно зверталося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства та ТОВ "Захід Енерго Збут" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №25/04/01-1 від 01.04.2025 і у задоволенні позову Товариства було відмовлено.
Судовими рішеннями у справі №910/5385/25 встановлені обставини щодо передачі ТОВ «Захід Енерго Збут» Групі права вимоги до боржника за 1) двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023, 2) додатковою угодою №2 від 02.02.2023 до двостороннього договору купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 та 3) актом передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії №74 від 28.02.2023. Суди встановили обставини звернення ТОВ «Захід Енерго Збут» з позовом до Товариства про стягнення заборгованості за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 у розмірі 1491225199,51 грн, з них: основного боргу - 1407344325,89 грн, інфляційних втрат - 43387710,32 грн та 3% річних - 40493163,30 грн (справа №910/2894/24), у зв`язку з неналежним виконанням Товариством взятих на себе зобов`язань з оплати отриманої протягом січня-квітня 2023 року на підставі двостороннього договору купівлі-продажу № 23/01/20-1 від 20.01.2023 електричної енергії. Також суди встановили процесуальний перебіг розгляду справи №910/1681/24.
Зміст судових рішень у справі №910/5385/25 свідчить, що, звертаючись з позовом у названій справі Товариство, стверджувало, що за договором №25/04/01-1 від 01.04.2025 про відступлення права вимоги передано недійсну вимогу, яка взагалі не існує.
Відмовляючи у задоволенні вимог Товариства у справі №910/5385/25, суди зазначили, що недійсність переданої вимоги, про яку йдеться в ст. 519 ЦК України, не може ототожнюватися із недійсністю правочину в розумінні норм розділу IV «Правочини. Представництво» ЦК України. Законодавець не пов`язує питання дійсності / недійсності правочину про заміну кредитора із дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору, і безпосередньо визначає правовий наслідок передачі права вимоги, якого не існує. Натомість за прямою вказівкою ст. 519 ЦК України первісний кредитор відповідає за недійсність вимоги перед новим кредитором. У випадку відступлення недійсної вимоги договір, на підставі якого мало бути здійснене таке відступлення, не виконується первісним кредитором, оскільки розпорядчий ефект не настає з огляду на відсутність у первісного кредитора права, що підлягає передачі. Сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору між первісним кредитором та новим кредитором. Недійсність вимоги зумовлює відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У таких випадках передання недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу. У таких випадках покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, або вимагати розірвання договору (ст. 651 ЦК України).
Отже, у справі №910/5385/25 суди не досліджували питання дійсності чи недійсності вимоги (та чи існує така вимога взагалі), переданої ТОВ «Захід Енерго Збут» за договором №25/04/01-1 від 01.04.2025 про відступлення права вимоги, оскільки такі доводи Товариства не впливають на результат прийнятого рішення.
В контексті спору, що розглядається, а також доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відмова Товариству у задоволенні вимог про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №25/04/01-1 від 01.04.2025 (справа №910/5385/25) жодним чином не впливає на розгляд спору у цій (№910/6288/25) справі, оскільки у справі №910/6288/25 взагалі не досліджувалося питання дійсності вимоги (ТОВ «Захід Енерго Збут» до Товариства, яка була передана групі). 
Тому відповідні доводи апеляційної скарги колегія суддів оцінює критично.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог Товариства та визнання недійсним одностороннього правочину Групи про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 33 709 256,31 грн.
Колегія суддів також зазначає, що суд першої інстанції не надавав оцінку спірному правочину в контексті доводів Товариства щодо його фраудаторності, а тому апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційної скарги у відповідній частині, в т.ч. щодо фіктивності правочину та намірів сторін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В : 
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Енергопостачання» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі №910/6288/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2025 у справі №910/6288/25 залишити без змін. 
3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.
4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.02.2026. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак