Справа № 703/1906/25 
2/703/28/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Биченка І.Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з постачання теплової енергії,
установив:
КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання послуг.
В обґрунтування позову зазначило, що позивач, починаючи з 01 лютого 2018 року, є надавачем послуг у сфері теплопостачання, в тому числі і у квартиру відповідача, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Індивідуального договору про надання послуги з теплопостачання теплової енергії від 25.10.2021, опублікованого на офіційному сайті за посиланням https://smila-rada.gov.ua/.
Позивач стверджує, що свої зобов`язання за договором виконав повністю та здійснював нарахування плати за надані послуги у період виникнення заборгованості за тарифами, затвердженими рішеннями органу місцевого самоврядування. Зважаючи на наявність у будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, приладу комерційного обліку теплової енергії, нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами за показниками засобів обліку теплової енергії.
Водночас, відповідач не належним чином виконує обов`язок по оплаті за отримані послуги постачання теплової енергії (в т.ч. на загально будинкові потреби опалення) та абонентське обслуговування, у зв`язку з чим за період з жовтня 2021 року по березень 2025 року включно утворилась заборгованість в загальному розмірі 7582,26 грн.
Дії відповідача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушують фінансовий стан підприємства та спричиняють збитки.
Відповідач обізнана про наявність у неї боргових зобов`язань, однак будь-яких дій по погашенню заборгованості не вчиняє. 
У зв`язку з цим КП «Смілакомунтеплоенерго» просило стягнути з ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 7582,26 грн, пеню в сумі 236,78 грн, втрати від інфляції в сумі 772,64 грн. та 3% річних в сумі 195,78 грн.
05 травня 2025 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , у якому вона позов не визнала та зазначила, що вона ніколи не мала і не має наразі ніяких договірних відносин із позивачем, ніяких договорів не підписувала, не укладала та не виконувала, відповідно, не надавала позивачу власні персональні дані зі згодою на їх обробку та використання. Використання товариством її персональних даних свідчить про умисне порушення позивачем її конституційних прав, а тому протиправні дії позивача не можуть спричинити правомірні наслідки. ОСОБА_1 вказала, що вона послуги з постачання теплової енергії у свою квартиру не отримувала, не отримує та не має наміру отримувати. А тому вона з 01 жовтня 2005 року у встановленому законом порядку відмовилася від отримання послуг з централізованого теплопостачання і її квартира була від`єднана від централізованого опалення будинку та має власну автономну систему опалення, що свідчить про відсутність з боку позивача можливості надання відповідних послуг, права вимоги та повну необґрунтованість пред`явлених до неї претензій. Позивачем умисно приховано від суду та учасників справи інформацію, яка встановлює повноваження товариства на вчинення певних дій та має суттєве значення для об`єктивного розгляду справи, зокрема, щодо дати та номеру запису в ЄДР про проведення державної реєстрації юридичної особи та про перелік її засновників. ОСОБА_1 також просила врахувати, що позивачем не надано жодного доказу акцептування з її сторони відповідного договору, а тому цивільні права та обов`язки між нею та КП «Смілакомунтеплоенерго» не виникли. Індивідуальний договір, на який посилається позивач, є нікчемним, оскільки при його оприлюдненні було порушено вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21 серпня 2019 року, Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, затвердженого постановою КМУ №835 від 21 жовтня 2015 року. Також відповідач зазначила, що на підтвердження факту встановлення приладу комерційного обліку теплової енергії позивачем не надано доказів існування цього лічильника та не зазначено яке відношення має цей лічильник до її квартири, яка від`єднана від системи централізованого опалення. Позивачем також не надано доказів встановлення балансової належності теплових мереж між ним та ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 », додані до позовної заяви ксерокопії документів не завірені належним чином та складені з порушенням вимог ДСТУ 4163:2020. У ксерокопіях актів, які додані до позовної заяви, позивач визначає споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії ОК «Сміла», однак не додає документів, на підставі яких визначаються та здійснюються взаємовідносини між ними. Позивачем також не надано доказів повноважень осіб, які вказані в цих актах як представники ОК «Сміла», діяти від її імені, зокрема рішення загальних зборів власників багатоквартирного будинку. Наданий позивачем документ, іменований як виписка по рахунку постачання теплової енергії та виписка по рахунку за абонентське обслуговування, сфальсифіковані та є підробкою, оскільки під час проведення розрахунку для співвласників одного й того ж будинку позивачем використовується різне значення площі будинку, хоча ця величина є сталою. Позивачем не надано жодних технічних документів на багатоквартирний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просила відмовити в позові в повному обсязі та припинити на підставі п.6 ст.13 ЦК України зловживання правом та монопольним становищем КП «Смілакомунтеплоенерго», в результаті чого були порушені конституційні права і свободи людини і громадянина – ОСОБА_1 
08 травня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив КП «Смілакомунтеплоенерго», у якому товариство вказало, що відповідач не надав доказів того, що співвласники багатоквартирного будинку, у якому розташоване житлове приміщення відповідача, приймали рішення про вибір моделі договірних відносин або уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Відповідно, між позивачем і відповідачем укладено індивідуальний договір про надання комунальної послуги. Відокремлення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будівлі/будинку. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності – пропорційно опалювальній площі приміщення споживача. До цього часу КП «Смілакомунтеплоенерго» офіційно не отримувало від співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 або уповноваженої особи даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та даних щодо трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та горищах. Тому обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби опалення визначається спрощено з урахуванням етажності будинку. Оскільки весь будинок АДРЕСА_2 не від`єднано від мереж теплопостачання, теплова енергія, яка постачається позивачем до будинку розподіляється в т.ч. і на загально будинкові потреби опалення. Тому відповідач в силу вимог закону зобов`язаний нести витрати на утримання спільного майна – оплачувати послуги з постачання теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення. Щодо порядку обрахунку, то позивач зазначив, що у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби опалення може бути визначений спрощено як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку з урахуванням етажності та в подальшому скорегований із застосуванням відповідного коефіцієнту, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку, що і було зроблено позивачем. Надані позивачем докази на підтвердження своєї позиції є належними і допустимими, оскільки достеменно підтверджують викладені у позовній заяві обставини. Щодо використання персональних даних відповідача,то позивач зазначив, що інформація, якою володіє або використовує КП «Смілакомунтеплоенерго» в господарській діяльності, включає адресу та технічні дані відносно опалювальної площі квартири, ПІП споживача. Іншою інформацією відносно персональних даних споживачів у розумінні Закону України «Про захист персональних даних», КП «Смілакомунтеплоенерго» не володіє, не обробляє, а веде згідно них облік нарахувань за надані послуги з централізованого опалення. 
15 травня 2025 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_1 , у яких відповідач додатково зазначила, що позивач використав інформацію, яка належить до конфіденційної, зокрема, дату її народження та відомості про зареєстроване місце проживання. Вона не є співвласником спільного майна у будинку АДРЕСА_2 , оскільки організацією, яка надає їй послуги з утримання будинку є ОК «Сміла», яка за своєю організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом. Відповідно, вона, як власник квартири, розташованої у будинку АДРЕСА_2 , є не співвласником спільного майна, а членом кооперативу. Її квартира, яка обладнана автономною системою опалення, фактично теж здійснює обігрів усіх суміжних з нею житлових та нежитлових приміщень. Однак позивач застосував до неї, як до власника автономного опалення, дискримінаційні норми, нараховуючи плату за теплову енергію за проходження транзитних мереж опалення, основною функцією якої є забезпечення тепловою енергією власників централізованого опалення. Позивач, починаючи з 01 жовтня 2005 року до жовтня 2021 року не мав жодних претензій до неї стосовно надання та оплати послуг з теплопостачання, хоча у будинку, де розташована її квартира, система опалення не змінювалась.
30 січня 2026 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали, яка обґрунтована тим, що КП «Смілакомунтеплоенерго» не оприлюднювалася та не оприлюднюється інформація, яка підлягає обов`язковому оприлюднення. Зокрема, у відкритому доступі відсутній статут підприємства у чинній редакції та редакції, що діла раніше, чим порушено право відповідача та територіальної громади міста Сміла на доступ до інформації. У зв`язку з цим відповідач просила повідомити Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо не оприлюднення позивачем інформації та обмеження позивачем доступу до інформації, обов`язкове оприлюднення якої передбачено законодавством України, для відповідного реагування та вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності посадових осіб КП «Смілакомунтеплоенерго», відповідальних за оприлюднення та достовірність інформації. Крім того, ОСОБА_1 провила зобов`язати позивача усунути порушення законодавства щодо оприлюднення інформації, яка згідно із вимогами закону є публічною та відкритою і підлягає розміщенню у відкритому доступі, встановивши строк для усунення порушення законодавства. 
Ухвалою від 15 квітня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 12 травня 2025 року суд передав заяву ОСОБА_1 про відвід від розгляду справи судді Биченка І.Я. на вирішення іншому судді.
Ухвалою від 14 травня 2025 року суд відмовив у задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Биченка І.Я.
Ухвалою від 02 червня 2025 року суд залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 про відвід судді Биченка І.Я.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2025 року залишено без змін.
Ухвалою від 24 лютого 2026 року суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про витребування доказів.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку.
За відомостями з Державного реєстру речових прав від 11 березня 2025 року ОСОБА_1 з 2017 року є власником квартири АДРЕСА_3 з часткою у праві власності – 1/1. 
Сторони не заперечували, що в 2005 році указану квартиру було відключено від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП та установлено в ній опалювальний апарат – «Ariston», що підтверджується витягом із рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області №694 від 21 липня 2005 року, актом №1065 робочої комісії про прийняття устаткування після комплексного випробування від 26 вересня 2005 року.
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №70 від 23 лютого 2018 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» визначено виконавців житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності, зокрема, КП «Смілакомунтеплоенерго» - з 01 лютого 2018 року.
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 83 від 28 лютого 2019 року встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії – 55,32 грн. за 1 кв.м. (з ПДВ); для населення на послугу з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії – 2300,21 грн./Гкал (з ПДВ).
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 511 від 21 жовтня 2021 року встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для категорії споживачів «Населення» (з ПДВ): тариф на теплову енергію – 2544,00 грн/Гкал за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії – 1895,89 грн/Гкал; тариф на транспортування теплової енергії – 594,99 грн/Гкал; тариф на постачання теплової енергії – 53.12 грн/Гкал.
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 392 від 30 вересня 2022 року встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для категорії споживачів «Населення» (з ПДВ): тариф на теплову енергію – 2742,86 грн/Гкал за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії – 2006,40 грн/Гкал; тариф на транспортування теплової енергії – 685,24 грн/Гкал; тариф на постачання теплової енергії – 51,22 грн/Гкал.
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 365 від 28 вересня 2023 року встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для категорії споживачів «Населення» (з ПДВ): тариф на теплову енергію – 2945,02 грн/Гкал за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії – 2080,74 грн/Гкал; тариф на транспортування теплової енергії – 807,88 грн/Гкал; тариф на постачання теплової енергії – 56,40 грн/Гкал.
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 506 від 26 вересня 2024 року встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для категорії споживачів «Населення» (з ПДВ): тариф на теплову енергію – 3769,13 грн/Гкал за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії – 1116,62 грн/Гкал; тариф на транспортування теплової енергії – 1116,62 грн/Гкал; тариф на постачання теплової енергії – 108,47 грн/Гкал.
Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №242 від 21 жовтня 2021 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на постачання теплової енергії щомісячно протягом року на одного абонента, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами: для споживачів без вузлів комерційного обліку ТЕ – 16,78 грн. (з ПДВ), для споживачів з вузлами комерційного обліку ТЕ, які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» з урахуванням обслуговування ВКО ТЕ – 30,48 грн (з ПДВ), для споживачів з вузлами комерційного обліку, які є власністю споживачів з урахуванням обслуговування ВКО ТЕ – 20,17 грн. (з ПДВ).
Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №80 від 30 вересня 2022 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для послуги з постачання теплової енергії, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами щомісяця протягом року: плата за абонентське обслуговування без урахування обслуговування та зміни вузлів комерційного обліку теплової енергії – 13,49 грн. (з ПДВ); плата за абонентське обслуговування з урахування обслуговування та зміни вузлів комерційного обліку теплової енергії, які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» – 25,54 грн. (з ПДВ); плата за абонентське обслуговування з урахування обслуговування та зміни вузлів комерційного обліку теплової енергії, які є власністю споживачів – 16,61 грн. (з ПДВ).
Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №80 від 12 вересня 2023 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента на місяць для послуги з постачання теплової енергії, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами щомісяця протягом року: плата за абонентське обслуговування без урахування обслуговування та зміни вузлів комерційного обліку теплової енергії – 11,80 грн. (з ПДВ); плата за абонентське обслуговування з урахуванням обслуговування та зміни вузлів комерційного обліку теплової енергії, які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» – 23,77 грн. (з ПДВ); плата за абонентське обслуговування з урахування обслуговування та зміни вузлів комерційного обліку теплової енергії, які є власністю споживачів – 14,52 грн. (з ПДВ).
Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №63 від 19 вересня 2024 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента на місяць для послуги з постачання теплової енергії, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами щомісяця протягом року: плата за абонентське обслуговування без урахування обслуговування та зміни вузлів комерційного обліку теплової енергії – 14,14 грн. (з ПДВ); плата за абонентське обслуговування з урахуванням обслуговування та зміни вузлів комерційного обліку теплової енергії, які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» – 28,08 грн. (з ПДВ); плата за абонентське обслуговування з урахування обслуговування та зміни вузлів комерційного обліку теплової енергії, які є власністю споживачів – 17,53 грн. (з ПДВ).
З актів подачі теплоносія вбачається, що у зв`язку з початком опалювальних сезонів у м. Смілі до будинку АДРЕСА_2 , КП «Смілакомунтеплоенерго» було подано теплову енергію, зокрема, 25 жовтня 2021 року, 01 листопада 2022 року, 01 листопада 2023 року та 01 листопада 2024 року. Вказані акти складені за участю представників співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .
Позивачем також надано інформацію про щомісячні показники лічильника теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з наданими позивачем виписками по рахунках за постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування, з жовтня 2021 року по березень 2025 року включно КП «Смілакомунтеплоенерго» нарахувало позивачу 6881,65 грн. оплати за постачання теплової енергії, 700,61 грн. плати за абонентське обслуговування за період часу з листопада 2021 року по березень 2025 року. Крім того, товариство нарахувало відповідачу 195,78 грн. 3% річних з 01 грудня 2021 року по 08 квітня 2025 року, 772,64 грн. інфляційних втрат за період часу з 01 грудня 2021 року по 08 квітня 2025 року та 236,78 грн. пені за період з 31 грудня 2023 року по 08 квітня 2025 року.
Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Конституцією України, нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ч.1,2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Як убачається з ч.4 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Частино 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Індивідуальний споживач – це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Звертаючись до суду з наведеним позовом КП «Смілакомунтеплоенерго» зазначило, що послуги надавались підприємством відповідачу на підставі Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року, оскільки співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір.
Позивачем надано Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року, який є типовим, та який розміщений на офіційному веб-сайті Смілянської міської ради за посиланням: https://smila-rada.gov.ua/.
Відповідно до п.2 Індивідуального договору даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті Смілянської міської ради http://smila-rada.gov.ua.
З роздруківки із веб-сайту Смілянської міської ради вбачається, що його було опубліковано 29.10.2021, відповідно, він набрав чинності 29.11.2021.
Згідно з п.1 Індивідуального договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України.
Згідно з п.4 Індивідуального договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Таким чином, Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021, згідно якого КП «Смілакомунтеплоенерго» як виконавець надає споживачам послуги, є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України та публічним договором згідно зі ст. 633 ЦК України.
Відповідно до п.5 Індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. 
Згідно з п.11 Індивідуального договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будинку комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315. 
Відповідно до п.30 Індивідуального договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послуги, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 (Офіційний вісник України, 2019 р., №71, ст.2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плата за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця: http://smila-rada.gov.ua/content/nakaz-vid-21102021-no-242.
Згідно з п.31 Індивідуального договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Згідно з п.32 Індивідуального договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігається з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Відповідно до п.34 Індивідуального договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Згідно з п.38 Індивідуального договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору.
Згідно з пп.3 п.41 Індивідуального договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленим відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
Відповідно до пп.5 п.42 Індивідуального договору виконавець має право звертатися до суду в разі порушення споживачем умов цього договору.
Відповідно до п.51-52 Індивідуального договору цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»:
- спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія;
- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);
- нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.
Згідно з частиною другою статті 4 наведеного Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. 
Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 зазначила, що вона не є співвласником спільного майна будинку, у якому розташована належна їй квартира, а тому дія Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» на неї не поширюється. Вказала, що організацією, яка надає їй послуги з утримання будинку, є ОК «Сміла», який за своєю формою є обслуговуючим кооперативом. Відповідно, вона є членом кооперативу.
Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки кооперація, зокрема, житлово-будівельний кооператив, передбачає колективну власність на будинок до моменту повної виплати паїв, тоді як особливості власності в багатоквартирному будинку базуються на індивідуальній власності на квартиру та спільній сумісній — на спільне майно. У житлово-будівельному кооперативі майно належить юридичній особі, а в багатоквартирному будинку — безпосередньо співвласникам. 
За відомостями з Державного реєстру речових прав квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 на праві власності, відповідно, відповідач є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку та повинна нести витрати по його утриманню. 
Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії регулюються також постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Постанова № 1198).
Згідно з пунктом 7 Постанови № 1198 усі системи теплопостачання і теплоспоживання повинні бути забезпечені вузлами обліку відповідно до затверджених технічних умов і проектів.
Пунктом 17 Постанови № 1198 визначено, що для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, що відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність. 
Відповідно до пункту 19 Постанови № 1198 споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії. 
Згідно з пунктом 20 Постанови № 1198 облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. 
На обґрунтування своїх вимог КП «Смілакомунтеплоенерго» вказувало, що будинок АДРЕСА_2 обладнаний приладом обліку теплової енергії, який було встановлено згідно із чинними на час встановлення нормативними приписами, і, відповідно, що обрахунок спожитої теплової енергії має здійснюватися згідно з показаннями такого приладу. 
З наданих позивачем доказів, зокрема, з актів подачі теплоносія, вбачається, що в будинку АДРЕСА_2 наявний засіб вимірювальної техніки (тепловий лічильник) «Multical» № 931024. Вказаний факт засвідчено підписами та штемпелями як теплопостачальної організації, так і представника співвласників багатоквартирного будинку – ОК «Сміла». Будь-яких доказів з приводу того, що ОК «Сміла» оспорювало або непогоджувалось із порядком розподілу балансової належності теплової мережі, а також із місцем встановлення лічильника, матеріали справи не містять. 
Крім того, факт наявності лічильника підтверджується помісячними актами зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії, якими зафіксовані відповідні показники та які містять підписи та відтиски штемпелю представників споживача – ОК «Сміла».
У відзиві та запереченнях ОСОБА_1 зазначила, що вказані докази не завірені належним чином, зокрема на них відсутні слова «З оригіналом згідні», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, їх власного імені та прізвища, дати засвідчення копії, відбитку печатки юридичної особи , чим порушено вимоги п.5.26 Національного стандарту ДСТУ 4163:2020, відповідно, вони є неналежними доказами разом з іншими доказами, незавіреними належним чином.
Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Згідно з частинами п`ятою, восьмою статті 43 ЦПК України документи (в тому числі, процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. 
Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Зі справи вбачається, що КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_1 в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, відповідно, і позовна заява, і додані до неї письмові докази скріплені електронним підписом учасника справи. 
У цій справі з огляду на встановлені судом обставини мова йде не стільки про те, чи відповідають подані КП «Смілакомунтеплоенерго» копії письмових доказів оригіналам, скільки про відповідність їх оформлення вимогам норм чинного законодавства, оскільки у своїх процесуальних документах ОСОБА_1 не ставила під сумнів подані позивачем докази з підстав їх невідповідності оригіналам та не просила витребувати оригінали.
Суд зауважує, що питання достовірності доказів у контексті співставлення поданих копій документів з їх оригіналами досліджується судами насамперед у контексті їх автентичності, коли особа посилається на те, що такі документи або взагалі не видавалися, або їх копії містять відмінні від оригіналу умови.
З огляду на викладене, суд відхиляє твердження відповідача про недостовірність поданих позивачем письмових доказів.
Згідно з п.2 ч.2 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
28 грудня 2018 року у Міністерстві юстиції України за №1502/32954 зареєстровано Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22.11.2018 №315 (надалі - Методика).
Методикою передбачено порядок визначення обсягу теплової енергії, витраченого на опалення місць загального користування (надалі - МЗК) та допоміжних приміщень будівлі. 
Як встановлено пунктом 3 розділу І Методики розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.
Пунктом 3 розділу ІІІ Методики встановлено, що для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення, окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях (Qвідкл.пр).
У цьому ж пункті зазначено, що визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Qопз.б.п) здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.
У пункті 2 розділу І Методики наведено визначення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП), згідно з яким це - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Отже, оплата за опалення місць загального користування - це не додатковий вид оплати, а плата за ту частину теплової енергії, яка облікована загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії. У вартість плати за опалення місць загального користування входять й витрати теплової енергії у внутрішньобудинкових системах опалення.
Як передбачено пунктом 12 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових / нежитлових приміщень.
З огляду на вищезазначені положення законодавства на споживача покладено обов`язок з оплати частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб пропорційно до площі приміщення.
Водночас, згідно із пунктом 8 розділу IV у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25%; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20%; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15%; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Згідно з поясненнями позивача, викладених у відповіді на відзив, оскільки він не володів повною інформацією про площі місць загального користування та площі допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то для визначення обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення, обсяг був визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25% (будинок АДРЕСА_2 , що відповідає п.8 розділу IV Методики.
Суд уважає, що застосування такого методу відповідає нормам чинного законодавства, оскільки відомостей, що позивач має дані щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у будинку АДРЕСА_2 , та які б давали можливість застосувати інший метод, матеріали справи не місять, належних доказів цього відповідачем не надано.
У запереченнях відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що він не отримував від співвласників багатоквартирного будинку даних щодо площ МЗК, допоміжних приміщень та трубопроводів є незаконним та протиправним. Однак суд зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку теплопостачальної організації по встановленню цих даних самостійно. Зокрема, п.5,6 Розділу ІV Методики передбачають врахування теплопостачальною організацією цих даних лише у разі їх наявності в цій організації, а п.10 Розділу І Методики обов`язок по наданню відомостей про опалювану площу покладений саме на споживача. 
Крім того, згідно з ч. 1, 4 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Співвласник має право вільного доступу до технічної документації на багатоквартирний будинок. 
Згідно з п.38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
У підпункті 13 пункту 45 цих Правил зазначено, що у разі відключення приміщення індивідуального споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку він зобов`язаний відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
Таким чином, об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється в середині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.
Постановою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року по справі №311/3489/18 визначено, що споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування.
Така позиція Верховного Суду ґрунтується на тому, що спільним майном у багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
З матеріалів справи вбачається, що КП «Смілакомунтеплоенерго» здійснює нарахування за послуги з постачання теплової енергії та не здійснює додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будинку та в середині нього була витрачена на потреби його мешканців. А тому, відключення квартири відповідача від системи централізованого опалення не звільняє його від обов`язку брати участь у загальних витратах на опалення. 
Відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №922/4239/16 від 21.08.2019 та в постановах Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 904/6293/17, від 25.03.2024 року у справі № 462/1232/23 ).
Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. А тому послання відповідача, як на підставу для відмови в позові, на відсутність укладеного між ним із позивачем договору та на те, що між сторонами не відбулось акцептування договору є необґрунтованими. Доказів того, що КП «Смілакомунтеплоенерго» не надавало послуги з теплопостачання, надавало їх у не у повному обсязі або неналежної якості матеріали справи не містять. ОСОБА_1 заперечуючи проти позову не вказувала на те, що відповідні послуги позивачем не надавались. 
Згідно з п.11 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». 
Таким чином, дії позивача по нарахуванню плати за абонентське обслуговування ґрунтується на нормах чинного законодавства. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що для власників квартир, які знаходяться у одному багатоквартирному будинку, в одному під`їзді, позивачем застосовуються різні способи обрахунку вартості однієї і тієї ж послуги, що призводить до неправильність нарахувань, також не узгоджується з приписами вищенаведених положень Методики.
Так, комерційний прилад обліку теплової енергії обліковує всю теплову енергію, витрачену у будівлі, а не лише на опалення квартир, які не відокремлені від системи теплопостачання. Тому кожне приміщення оплачує свою частку. Дві складові оплачують всі співвласники будівлі – це обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та функціонування системи. Далі неопалювані квартири або квартири з індивідуальним опаленням оплачують за втрачену теплову енергію в транзитних трубопроводах в їх квартирах. Залишок теплової енергії розподіляється на квартири з централізованим теплопостачанням.
Тому нарахування за опалення місць загального користування у багатоквартирних будинках відрізняється залежно від типу опалення квартири.
Посилання ОСОБА_1 на підставу для відмови в позові на порушення позивачем норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкрити даних є безпідставним, оскільки не підтверджене будь-якими доказами. 
Зокрема, відповідач не вказала чи оскаржувала вона дії позивача в судовому порядку із зазначених нею підстав, чи було прийняте рішення з цього приводу та чи були встановленні порушення КП «Смілакомунтеплоенерго» у відповідній сфері.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1 та 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Оскільки відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, суд відхиляє доводи відповідача про неправомірність дій позивача у сфері застосування Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Суд також зазначає, що питання про порушення КП «Смілакомунтеплоенерго» вимог указаного Закону суд не вирішує в межах даної цивільної справи, оскільки таке не є предметом позову та вирішується в порядку адміністративного судочинства.
Крім того, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08.08.2019 року в справі №810/1354/18, не оприлюднення на офіційному сайті органу місцевого самоврядування проекту рішення, як акту індивідуальної дії згідно вимог статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», не є підставою для безумовного скасування оскаржуваного рішення. Саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його недійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Стосовно ж процедурних порушень, то коли йдеться про порушення суто формальні, вони взагалі не впливають на дійсність акту.
Твердження відповідача ОСОБА_1 про неправомірне, на її думку, використання позивачем її персональних даних, не звільняє її від заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.
Крім того, відповідно до ч.1 та ч.2 ст.10 Закону України «Про захист персональних даних» використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону.
Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб`єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб`єктам відносин, пов`язаних з такими даними.
Відповідачем не обґрунтовано, в чому саме полягає незаконність використання позивачем її персональних даних без її дозволу, та не зазначено, які саме незаконні дії позивач вчинив з її персональними даними, що були направлені на їх використання.
Щодо посилання відповідача на нікчемність доказу – рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради №70 від 23 лютого 2018 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», згідно з яким визначено виконавців житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності, зокрема, КП «Смілакомунтеплоенерго» - з 01 лютого 2018 року, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Адміністративні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування приймаються, набирають чинності, виконуються, припиняють дію та оскаржуються відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням передбачених законом особливостей адміністративного провадження для окремих категорій адміністративних справ (у разі визначення законом таких особливостей).
Згідно зі ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Отже, рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їхніх повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами, підприємствами, установами та громадянами.
Вони презюмуються правомірними, тобто діють і підлягають виконанню, доки їх не буде скасовано в судовому порядку або не зупинено їх дію у встановленому законом порядку.
Посилаючись на нікчемність рішення Смілянської міської ради з підстав його підписання не уповноваженою особою, ОСОБА_1 доказів свого твердження не надала, відповідно воно є необґрунтованим.
Всі інші посилання відповідача на необґрунтованість позовних вимог суд уважає як намагання уникнення своїх обов`язків по утриманню спільного майна у багатоквартирному будинку, а також відповідальності за невиконання цих обов`язків.
Суд зауважує, що ОСОБА_1 не вказано обставин, які б свідчили про невірність здійснених позивачем розрахунків заборгованості, виходячи із затверджених рішеннями органу місцевого самоврядування тарифів та встановлених розмірів плати за абонентське обслуговування.
Верховний Суд у своїй практиці чітко дотримується правової позиції щодо шляху захисту інтересів боржників, направленого на встановлення обґрунтованої, на їх думку, та такої, що відповідає дійсності заборгованості за житлово-комунальні послуги, а саме: шляхом доведення таких чітко визначених та обґрунтованих розмірів при запереченні на позов у спорі про стягнення з нього заборгованості шляхом надання контррозрахунку.
Поряд з цим, відповідачами власного контррозрахунку, належних і допустимих доказів, в розумінні чинного ЦПК України, на спростування розрахунку КП «Смілакомунтеплоенерго» про нарахування та оплату вартості наданих послуг теплопостачання не надано та матеріали справи не містять.
З наведеного вище судом установлено, що позивач довів факт виникнення у відповідача обов`язку з оплати послуг з постачання теплової енергії та невиконання вказаного обов`язку відповідачем. Відповідачем доказів сплати заборгованості з оплати послуг з постачання теплової енергії станом на час розгляду справи суду не надано.
Щодо нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до положень викладених у п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Як убачається з наданих позивачем розрахунків відповідачу було нараховано 195,78 грн. 3% річних з 01 грудня 2021 року по 08 квітня 2025 року (за виключенням періоду з 23.02.2022 по 31.12.2023), 772,64 грн. інфляційних втрат за період часу з 01 грудня 2021 року по 08 квітня 2025 року (за виключенням періоду з 23.02.2022 по 31.12.2023) та 236,78 грн. пені за період з 31 грудня 2023 року по 08 квітня 2025 року.
Суд погоджується з вказаними розрахунками у повному обсязі, відповідач своїх заперечень з приводу неправильності розрахунку не висловила.
Поряд з цим, відповідач у відзиві на позовну заяву клопотав про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог КП «Смілакомунтеплоенерго» про стягнення пені.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
Відповідно до платіжної інструкції від 06 березня 2025 року КП «Смілакомунтеплоенерго» сплатило 2119 грн. 60 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Згідно виписки вказані кошти були зараховані до спеціального фонду державного бюджету.
У позовній заяві позивач просив врахувати, що підприємством було сплачено 302 грн. 80 коп. судового збору за звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за послуги з постачання теплової енергії.
Судом установлено, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2024 року по справі № 703/4218/24 скасовано судовий наказ від 19 серпня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу за надані послуги з постачання теплової енергії на опалення житла.
Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Зважаючи на те, що позов підлягає до повного задоволення, понесені підприємством судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.
Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять.
Щодо клопотання відповідача ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали стосовно порушення законодавства, суд зазначає наступне.
Питання про постановлення окремих ухвал регламентується ст. 262 ЦПК України. 
Частинами 1, 5, 6 цієї статті передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення, чи запобігти їх повторенню.
Право суду постановляти окрему ухвалу також ґрунтується на положеннях ч. 1 ст. 68 Конституції України, яка передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору.
Наведені норми вказують на те, що в суду є право, коли він встановив порушення закону, постановити окрему ухвалу. Інститут окремої ухвали направлений на реагування суду у тих випадках, коли порушення закону настільки очевидне, зухвале та систематичне, що не дозволяє суду бути інертним до таких порушень і спонукає до ефективних дій, втіленням яких має бути окрема ухвала (п. 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 990/131/22 (провадження № 11-137заі23)).
У межах обставин цієї справи суд не знаходить відповідного порушення закону, яке б зумовлювало постановлення окремої ухвали.
На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України суд,-
вирішив:
Позов Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з постачання теплової енергії задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» заборгованість з оплати послуг з постачання теплової енергії з урахуванням абонплати у сумі 7582 грн. 26 коп. за період з жовтня 2021 року по березень 2025 року, 195 грн. 78 грн. 3% річних, 772 грн. 64 коп. інфляційних збитків, 236 грн. 78 коп. пені та 2422 грн. 40 коп. судового збору, а всього 11209 (одинадцять тисяч двісті дев`ять) грн. 86 (вісімдесят шість) коп. 
Рішення може бути оскаржене сторонами безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року.

Учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго», місце знаходження: Черкаська область, Черкаський район, м. Сміла, вул. В`ячеслава Чорновола, 72-а, код ЄДРПОУ 33648312;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 

Суддя        І.Я. Биченко